Ухвала
Іменем України
 
10 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 643/5842/16-ц
провадження № 61-13980ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 
 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини,
 
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до                  ОСОБА_1 , у якому з урахуванням уточнень просила визначити місце проживання ОСОБА_5 за місцем реєстрації та фактичного проживання матері - в Португалії, за адресою: АДРЕСА_1; надати дозвіл на виготовлення проїзного документа неповнолітнього ОСОБА_5 , мешканця м. Харкова, для виїзду за кордон без згоди батька - ОСОБА_1 , мешканця                    м. Харкова; надати дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_5 за межі Державного кордону - в Португалію, у супроводі матері для тимчасового проживання та навчання до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу на такий виїзд його батька - ОСОБА_1 ; позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_1 за місцем проживання його батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ; викликати свідків; витребувати докази; визнати дії неправомірними; встановити юридичні факти; постановити окремі ухвали.
17 травня 2023 року до суду від ОСОБА_1 надійшло уточнення до позовної заяви, в якому останнім доповнено первісну позовну заяву, а саме залучено відповідачів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також збільшено позовні вимоги.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року, у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено та повернуто уточнену позовну заяву заявнику.
Відмовляючи у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що справа перебуває на стадії судового розгляду, а тому будь-які заяви, які стосуються предмету або підстав позову, не можуть бути прийняті судом.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для прийняття до розгляду уточненої позовної заяви.
25 вересня 2023 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дзержинського районного суду                       м. Харкова від 23 травня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у вказаній справі.
У прохальній частині касаційної скарги заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року складений                  29 серпня 2023 року, тому останнім днем звернення з касаційною скаргою є                28 вересня 2023 року. ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення через засоби поштового зв`язку 25 вересня 2023 року.
Таким чином, строк на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року не пропущений, а тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає залишенню без розгляду.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом положень частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду (стаття 189 ЦПК України).
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).
За змістом статей 126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У частині третій статті 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків. Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках. Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства. Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків. (див. висновки у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження № 61-12294св20)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) вказано, що «Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України».
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Встановлено, що ухвалою Дзержинськогорайонного судум. Харкова від                           25 квітня 2023 рокузакрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 17 травня 2023року  ОСОБА_1  подано уточнення до позовноїзаяви. 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що станом на час подання уточненої позовної заяви підготовче провадження у справі вже закінчено, а в уточненій позовній заяві фактично заявлені нові позовні вимоги, суд дійшов висновку, що у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви слід відмовити, а уточнену позовну заяву - повернути.
За таких обставин суди зробили правильний висновок про відсутність підстав для прийняття до розгляду уточненої позовної заяви, оскільки вона подана з порушенням частини третьої статті 49 ЦПК України.
Посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на те, що його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як про судове засідання, призначене на 25 квітня 2023 року, коли підготовче провадження по справі було закрито та призначено розгляд справи по суті, ОСОБА_1 повідомлявся належним чином, проте до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. 
Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже, наведені доводи касаційної скарги є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18.
Посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції його не було викликано до суду під час розгляду його апеляційної скарги на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року спростовується ухвалою Харківського апеляційного суду від 31 липня 2023 року, якою зокрема призначено справу до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.
ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від                           23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від                23 травня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                           Є. В. Коротенко 
 
А. Ю. Зайцев 
 
М. Ю. Тітов