ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 листопада 2023 року           справа №200/11485/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання – Передерій Є.О.,  за участю представника відповідача – Лаврушиної К.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року (головуючий суддя І інстанції – Лазарєв В.В.), складене у повному обсязі 16 листопада 2021 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/11485/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.08.2019 року № 0056014710,-
                                                         
                                                           ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі також – ГУ ДПС у Донецькій області), в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.08.2019 року № 0056014710 про застосування штрафу у розмірі 26 503,59 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 28 серпня 2019 року №0056014710 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 26 503,59 грн.
Головне управління ДПС у Донецькій області із таким судовим рішенням не погодилось, звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на ненадання судом першої інстанції вірної оцінки обставинам справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що перевірка та оскаржуване рішення прийнято (здійснена) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
Скаржник зазначив, що на момент проведення перевірки податкові повідомлення-рішення (форма Р) № 0014331302 та № 0014321302 не було оскаржено у судовому порядку
Представник відповідача в судовому засідання надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрована як фізична особа-підприємець  за адресою АДРЕСА_1 , перебуває  на обліку у Слов`янській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, з 19.11.2018 стан суб`єкта: припинено, номер запису: 22770060004027158; (відповідно інформаційних даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). 
24 липня 2019 року ГУ ДФС у Донецькій області було проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань своєчасності сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.
За результатами вказаної перевірки 24 липня 2019 року складено акт №1446/05-99-47-10-2850011749, згідно якого встановлено несвоєчасну сплату ФОП ОСОБА_1 суми узгодженого податкового зобов`язання встановленого податковими повідомленнями-рішенням від 10.10.2018 № 0014331302, №0014321302 (а.с. 10-11).
На підставі акту камеральної перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.08.19 № 0056014710, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 26 503,59 грн. у відповідності до приписів ст. 126 ПК України (а.с. 8).
Згідно розрахунку штрафної санкції до вказаного податкового повідомлення-рішення від 28.08.19, останнє прийнято за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання, визначеного в податкових повідомленнях-рішеннях від 10.10.2018 року №0014321302 за формою «ПС» та №0014331202 за формою «Р» (а.с. 9).
Вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення, позивач звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, визнав протиправним спірне податкове повідомлення-рішення та скасував його.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції та, надаючи оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі ст. 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються   Податковим кодексом України (далі – ПК України). 
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Приписами пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до п. 76.3 ст. 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Суд зазначає, що відповідачем була здійснена камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Порядок узгодження податкового зобов`язання визначений статтею 54 Податкового кодексу України.  Так, відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Як вже було встановлено судами та підтверджується матеріалами справи оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання, визначеного в податкових повідомленнях-рішеннях від 10.10.2018 року №0014321302 та №0014331202.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року у справі №200/5750/20-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 10.10.2018 року №0014321302 та №0014331202 (а.с. 13-18, 19-23).
У відповідності до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, скасування у судовому порядку податкових повідомлень-рішень, на підставі яких контролюючим органом розраховано штрафні санкції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення від 28.08.19 № 0056014710 є протиправним та підлягає скасуванню
Посилання скаржника на те, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 10.10.2018 року №0014321302 та №0014331202 на момент проведення перевірки не були скасовані у судовому порядку не є підставою для застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату неіснуючого (скасованого) зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку,  що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. 283, 310, 315, 316, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі № 200/11485/21 – залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 06 листопада 2023 року
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 листопада 2023 року.      
             
 Судді                                                                                        А.В. Гайдар
                                                                                                              Е.Г.Казначеєв
                                                                                                    І.Д.Компанієць