ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 р. 	Справа № 480/1212/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2023, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, повний текст складено 04.05.23  по справі № 480/1212/23
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                       
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Донецькій області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Сумській області, другий відповідач), у якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 22.07.2022 № 183750003141 про відмову ОСОБА_1 в призначення пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботи для призначення пенсії за віком період роботи з 31.08.1992 по 31.12.1998 на Тернівському виробничому-комерційному підприємстві побутового обслуговування населення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15.07.2022 № 789 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області на користь позивача суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу 8000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що висновок відповідача про відсутність у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту – Закон № 1058-IV), з огляду на відсутність в архівному витязі від 04.05.2022 № 395 відомостей про роботу на Тернівському виробничо-побутовому підприємстві обслуговування населення за період роботи з 31.08.1992 по 31.12.1998, внаслідок чого вказаний період роботи неможливо зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , не може бути підставою для прийняття рішення ГУ ПФУ у Донецькій області від 22.07.2022 № 183750003141 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Повідомила, що відсутність в архівній довідці, на яку послався пенсійний орган, відповідних відомостей про роботу позивача зумовлена втратою необхідних документів внаслідок пожежі на Тернівському виробничо-побутовому підприємстві обслуговування населення. У зв`язку з чим, в якості підтвердження факту перебування позивача за спірний період з 31.08.1992 по 31.12.1998 в трудових відносинах із Тернівським виробничо-комерційним підприємством побутового обслуговування населення остання надала копії документів (трудової книжки серії НОМЕР_1 ; витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 18.08.2022, довідки начальника Самостійної державної пожежної частини 28 смт. Недригайлів, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які працювали разом з позивачем та були допитані в пенсійному органі, довідки виконавчого комітету Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області від 05.08.2005 № 175, витягу з протоколу № 4 від 19.08.2005 про встановлення стажу роботи в Тернівському ВКППОН, довідки Роменського районного управління Головного управління ДСНС України в Сумській області від 26.04.2022 № 339, довідки КУ «Недригайлівський трудовий архів» від 04.05.2022 № 391, архівного витягу від 04.05.2022 № 394 з наказу № 29 від 24.07.1992 та від 04.05.2022 № 395 з наказу від 01.08.1992 № 30, які відповідно до позиції Верховного суду у постанові від 21.01.2020 у справі № 588/647/17 та постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а приймаються для підтвердження трудового стажу в разі відсутності в трудовій книжці необхідних записів або в разі наявності неточностей, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Крім того, повідомила, що пенсійним органом були безпосередньо допитані свідки, які працювали разом з позивачем у спірний період, що підтверджується роз`ясненням ГУ ПФУ в Сумській області від 31.01.2023.
Натомість, ГУ ПФУ в Донецькій області не врахувало вищезазначених документів та додатково послалось на неможливість зарахування спірного періоду на підставі трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки остання складена з порушеннями вимог Інструкції ведення трудових книжок (відсутня дата заповнення та дата видачі, а бланк заповненої трудової книжки не відповідає періодам роботи в часі).
Звернула увагу, що з урахуванням висновків, викладених у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 17.11.2022 у справі № 480/6464/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Сумській області, належним способом захисту прав позивача є саме скасування рішення ГУ ПФУ у Донецькій області від 22.07.2022 № 183750003141 із зобов`язанням першого відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботи для призначення пенсії за віком період її роботи з 31.08.1992 по 31.12.1998 та повторно розглянути заяву, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 у справі № 480/1212/23 адміністративний позов задоволено частково.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.07.2022 № 183750003141 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Генерала Батюка, 8, м. Слов`янськ, Донецька область, 84121, код ЄДРПОУ 13486010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15.07.2022 № 789 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 у справі № 480/1212/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що заява позивача про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV від 15.07.2022, подана до ГУ ПФУ в Сумській області, розглядалась ГУ ПФУ в Донецькій області за принципом екстериторіальності згідно з вимогами постанови Правління ПФУ від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України». За результатами розгляду вказаної заяви було прийняте рішення від 22.02.2022 № 183750003141, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 29 років, адже зі змісту наданих позивачем до заяви документів, її страховий стаж складає 19 років 02 місяці 28 днів. З огляду на невідповідність трудової книжки позивача вимогам Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі по тексту – Порядок № 637) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, у зв`язку з відсутністю на першій сторінці дати заповнення її вперше, а також підпису особи, що робила записи про прийняття та звільнення, період роботи позивача з 31.08.1992 по 31.12.1998 зарахувати неможливо.
Враховуючи, що надані позивачем архівні довідки на підтвердження спірних періодів роботи певних відомостей не містили, а будь-яких інших документів (виписки з наказів, особових рахунків, відомостей на видачу заробітної плати, трудових договорів та характеристик) на підтвердження роботи ОСОБА_1 за спірний період до ГУ ПФУ в Донецькій області не надано, з посиланням на пункт 3 Порядку № 637, стверджував про правомірність спірного рішення, при прийнятті якого перший відповідач діяв законно та обґрунтовано, що зумовлює відмову у задоволенні позову.
Позивач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.07.2022 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області із заявою про призначення пенсії (а.с. 29-30), яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та за результатами такого розгляду прийнято рішення № 183750003141 від 22.07.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком на підставі відсутності необхідного страхового стажу не менше 29 років відповідно до вимог Закону № 1058-IV. 
Так, станом на дату звернення позивача до пенсійного органу, страховий стаж складає 19 років, 02 місяці, 28 днів. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 31.08.1992 по 31.12.1998 через відсутність відомостей про роботу на Тернівському виробничо-побутовому підприємстві обслуговування населення в архівному витягу від 04.05.2022 № 395. Відсутність інших документів про стаж роботи позивача пов`язана із надзвичайною ситуацією – пожежею, в результаті якої знищено всі трудові книжки підприємства, тому роботодавцем було виписано позивачу іншу трудову книжку НОМЕР_1 (з внесенням записів про попередні періоди роботи позивача). Однак, першим відповідачем встановлено неможливість зарахування спірного періоду через її заповнення з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок (відсутня дата видачі, бланк заповненої трудової книжки не відповідає періодам роботи в часі). 
Вважаючи рішення першого відповідача про відмову у призначенні пенсії протиправним, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 22.07.2022 № 183750003141 про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, у зв`язку з чим дійшов висновку, що першим відповідачем протиправно зазначено в якості підстави для відмови у призначені пенсії за віком про неправильність записів в трудовій книжці. Крім того, судом враховано, що органом Пенсійного фонду не надано до суду доказів опитування свідків, а відтак не було забезпечено право позивача на підтвердження стажу роботи показами не менше двох свідків, як то передбачено п. 17 та 18 Порядку № 637. При цьому, посилаючись на неправильність записів трудової книжки одного із свідків, відповідачем також не запропоновано позивачу скористатися можливістю надати для опитування інших свідків.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до страхового стажу роботи для призначення пенсії за віком період роботи з 31.08.1992 по 31.12.1998 на Тернівському виробничому-комерційному підприємстві побутового обслуговування населення, суд першої інстанції виходив з того, що за вищевказаних обставин, оскільки органом Пенсійного фонду не було надано оцінки всім поданим документам та не проведено опитування свідків, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд позбавлений можливості захистити права позивача у обраний нею спосіб.
У даному випадку, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15.07.2022 № 789 відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відмовляючи у стягненні з першого відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх стягнення, оскільки позивачем до матеріалів справи не додано договору про надання правничої допомоги або доказів сплати витрат позивачем за надані послуги адвоката.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України).
Положеннями Закону № 1058-IV визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також врегульовано порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За приписами пункту1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Згідно з частиною 1 статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Абзацами 1 та 2 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 за № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV слугувала недостатність страхового стажу, передбаченого ст. 26 вказаного Закону, оскільки не були враховані записи трудової книжки позивача НОМЕР_1 за період з 31.08.1992 по 31.12.1998, як такі, що заповнені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року (відсутня дата видачі, бланк заповненої трудової книжки не відповідає періодам роботи в часі) та у зв`язку з відсутністю таких відомостей про роботу на Тернівському виробничо-побутовому підприємстві обслуговування населення в архівному витягу від 04.05.2022 № 395
Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі по тексту – Інструкція № 58).
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до підпункту 5.5. пункту 5 Інструкції № 58 якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.д.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).
Відповідно до підпункту 5.2. пункту 5 Інструкції № 58 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).
Колегією суддів встановлено, що трудова книжка ОСОБА_1 , яка була видана їй вперше, була знищена внаслідок пожежі у приміщенні Тернівського виробничо-комерційного підприємства, в якому зберігались особові справи працівників та інші документи особового складу підприємства (а.с.37, 46). У зв`язку з вказаним, позивачу було видано дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка містить наступні записи щодо спірного періоду:
До вступу на роботу трудового стажу немає. Харківське технічне училище № 12 з 01.09.1997 по 20.07.1979. Підстава – атестат № 1497.
20.07.1979 прийнята на роботу в Недригайлівський побутовий комбінат кравцем жіночого та дитячого пальто. Підстава – наказ № 22 від 18.07.1979.
31.07.1992 згідно з розпорядженням Президента України по Недригайлівському району № 116 від 31.07.1992 була проведена реорганізація підприємства і ліквідовано Недригайлівський комбінат побутового обслуговування населення і створено виробничо-комерційне підприємство «Райпобутсервіс». Згідно наказу № 30 від 01.08.1992 була переведена на роботу в Тернівське виробничо-комерційне підприємство побутового обслуговування населення. Підстава – наказ № 30 від 01.08.1992.
31.08.1992 прийнята на роботу в Тернівське виробничо-комерційне підприємство побутового обслуговування населення кравцем жіночого і дитячого пальто. Підстава – наказ № 1 від 31.08.1992.
04.08.2005 звільнена з посади кравця жіночого і дитячого пальто у зв`язку з ліквідацією підприємства у відповідності до статті 40 пункту 1 КЗпП України. Підстава – наказ № 1 від 04.08.2005.
Недригайлівський ТЦЗ 15.09.2005 розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно зі статтею 23 пункту 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Підстава – наказ № 050915 від 15.09.2005.
09.09.2006 припинено виплату допомоги по безробіттю на підставі статті 31 пункту 1 підпункту 12. Підстава – наказ № 060912 від 12.09.2006.
Отже, у трудовій книжці позивача (дублікат) наявні записи про прийняття на роботу та звільнення з роботи за спірний період з 31.08.1992 по 31.12.1998.
Щодо посилань ГУ ПФУ в Донецькій області у рішенні про відмову в призначенні пенсії за віком від 22.07.2022 № 183750003141 на заповнення трудової книжки НОМЕР_1 з порушеннями Інструкції № 58, зокрема, немає відтиску печатки на таких записах, дати заповнення трудової книжки вперше та підпису відповідальної особи, яка здійснювала запис, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно із підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст" "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
Відповідно до підпункту 2.11. Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
За приписами підпункту 2.12. Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до підпункту 2.4. пункту 2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після  видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. 
Аналіз вищенаведених положень дозволяє дійти висновку, що відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі внесення до неї записів та поставлення печаток є підприємство роботодавець.
Колегія суддів наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Аналогічний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 по справі № 300/860/17.
Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 127/9055/17.
Щодо відсутності скріплення спірних записів печаткою підприємства, варто зауважити, що згідно із статтею 58.1 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання ж печатки не є обов`язковим.
Відповідно до пункту 23 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).
Відтак, наявність або відсутність відбитка печатки на документі не повинно створювати для позивача негативного юридичного наслідку у вигляді обмеження конституційного права на соціальний захист та пенсійне забезпечення.
Крім того, колегією суддів встановлено, що згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Роменського районного управління Головного управління ДСНС у Сумській області від 26.04.2022 № 339 (а.с. 37) 04.08.2005 в споруді Тернівського виробничо-комерційного підприємства побутового обслуговування населення по вул. Пролетарська, 6, смт. Терни, Недригайлівського району виникла пожежа, в результаті якої вогнем знищено дану споруду та майно, що в ній знаходилось.
Відповідно до довідки ВК Тернівської селищної Ради Недригайлівського району Сумської області від 05.08.2005 № 175 (а.с. 46), яка була надана позивачем пенсійному органу, внаслідок пожежі, що сталася 04.05.2005 у приміщенні Тернівського виробничо-комерційного підприємства побутового обслуговування у безхозному приміщенні по вул. Пролетарська, 6, смт. Терни Недригайлівського району, знищились всі документи, які знаходились у металевому сейфі: трудові книжки, печатки, штампи, статистичні звітності, виручка коштів, свідоцтво про реєстрацію підприємства та інші. 
Таким чином, відсутність у дублікаті трудової книжки позивача печатки підприємства могля мати місце внаслідок того, що остання згоріла під час пожежі, однак вказана обставина пенсійним органом була залишена поза увагою.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для будь яких обмежень особи. Обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком є необхідний вік та стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. 
Вищевказаними обставинами також пояснюється причина ненадання позивачем будь-яких інших доказів на підтвердження спірного періоду роботи, а саме виписок з наказів, особових рахунків, відомостей про видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмові трудових договорів і угоди з відмітками про виконання.
Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із пунктом 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
За приписами пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених норм слідує, що законодавцем передбачено право особи підтвердити наявний стаж роботи показами свідка у разі існування обставин, які унеможливлюють подання нею відповідних документів. Колегія суддів зазначає, що пожежа на підприємстві, на якому працювала позивач, є беззаперечною підставою у розумінні вищевказаних норм Порядку № 637 для опитування свідків з метою підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 у спірний період з 31.08.1992 по 31.12.1998 на Тернівському виробничо-комерційному підприємстві побутового обслуговування.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи та матеріали пенсійної справи, що надані до суду ГУ ПФУ в Сумській області, не містять доказів проведення пенсійним органом опитування свідків.
Разом з цим, позивачем до матеріалів справи надано лист ГУ ПФУ в Сумській області «Про результати розгляду адвокатського запиту» №7 від 24.01.2023, зі змісту якого вбачається, що з питання зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 31.08.1992 по 04.08.22005 на Тернівському виробничо-побутовому підприємстві обслуговування населення здійснено опитування свідків.
Проте, показання одного з них не враховані для підтвердження періоду роботи заявниці, оскільки заповнення його трудової книжки не відповідає вимогам Інструкції № 58.
Отже, пенсійний орган, посилаючись на проведення опитування свідків послався на неможливість врахування їх показів фактично через неправильне заповнення трудової книжки.
З приводу наведеного колегія суддів наголошує, що Порядок № 637 не визначає підстави для відмови у прийнятті показів свідків, як невідповідність трудової книжки одного з опитаних свідків встановленим законодавством вимогам, адже дані обставини жодним чином не впливають на обсяг та правдивість відомостей з приводу їх обізнаності про період роботи позивача. Крім цього, Порядок № 637 встановлює тільки вимогу щодо обізнаності свідків заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і необхідність мати документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника, а не відповідність таких документів встановленим вимогам. Як вже було зазначено, тягар відповідальності за належне ведення трудових книжок покладається на роботодавця і жодним чином не повинен провокувати негативних наслідків для працівника.
Окрім зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості позивачу надати для опитування інших свідків, однак таких доказів матеріали справи не містять.
Варто зазначити, що дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що відповідно до витягу з протоколу № 4 від 19.08.2005 (а.с. 45) комісією Тернівського ВКППОН Недригайлівського району, Сумської області про встановлення стажу роботи в Тернівському ВКППОН здійснено допит свідків ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працював в період з 31.08.1992 по 04.08.2005 директором та закрійником Тернівського ВКППОН та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка працювала в період з 31.08.1992 по 04.08.2005 бухгалтером Тернівського ВКППОН, за результатами якого прийнято рішення про встановлення тієї обставини, що ОСОБА_1 дійсно працювала кравцем жіночого та дитячого одягу в Тернівському ВКППОН з 31.08.1992 по 04.08.2005. Однак, вказаним документам також не було надано належної оцінки ГУ ПФУ в Донецькій області під час прийняття оскаржуваного рішення.
Відтак, з огляду на викладене та враховуючи сукупність поданих пенсійному органу документів, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 22.07.2022 № 183750003141 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та наявність підстав для його скасування.
Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Суд апеляційної інстанції враховує, що єдиним органом до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права, зокрема, на переведення з одного виду пенсії на інший є територіальний орган Пенсійного фонду до якого особа звернулася з відповідною заявою. При цьому, за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим.
Проте, як підтвердилось під час апеляційного перегляду даної справи, першим відповідачем при ухваленні спірного рішення від 22.07.2022 №183750003141 не було надано оцінки всім документам, поданим позивачем, а також не забезпечено можливість ОСОБА_1 скористатись правом на підтвердження спірного періоду роботи показами свідків.
Таким чином, перший відповідач, як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах, не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 44 Закону №1058-IV.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, беручи до уваги, що пенсійним органом не було надано оцінки всім наявним в пенсійній справі документам та не проведено опитування свідків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розгляду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15.07.2022 № 789 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
За визначенням, наведеним у ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі № 480/1212/23 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій