ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/16234/23	Головуючий у 1-й інстанції Кунцьо С.В. 	
Провадження № 33/817/541/23 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, ОСОБА_1 22 серпня 2023 року о 20 год. 40 хв. в с. Біла Тернопільського району, керував транспортним засобом марки “Toyota Land Gruiser”, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу газоаналізатора “Драгер Алкотест 6820” тест № 1647 на табло якого висвітлило результат 0,77 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 “а” Правил дорожнього руху України. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає дану постанову необ`єктивною, незаконною і необґрунтованою, ухваленою з істотним порушенням норм процесуального права, та неправильного застосування норм матеріального права.
        В обґрунтування своїх доводів зазначає, що всупереч вимог ст.35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейським не було чітко проінформовано його про конкретну причину зупинки транспортного засобу та не зазначено підстав такої зупинки, оскільки з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити.
       Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
       Вважає, що поліцейські під час проведення огляду на виявлення стану сп`яніння, було грубо порушено вимоги ст.266 КУпАП та п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, оскільки йому не було запропоновано пройти такий огляд.
       Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
       В судове засідання апелянт не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення йому повісток рекомендованим повідомленням.
Вирішуючи питання щодо розгляду матеріалів провадження за відсутності апелянта, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який виходить з того, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їй судового рішення (справа “Пономарьов проти України” від 03 квітня 2008 року)
Окрім того, Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутності особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи (справа “Юніон Аліментаріа проти Іспанії” від 07 липня 1989 року). У цьому ж рішенні Європейського суду з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
З огляду на викладене, а також враховуючи положення статті 294 КУпАП, відповідно до якої неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду скарги, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб, вважаю за можливе розглянути справу про адміністративне правопорушення за апеляційної скаргою ОСОБА_1 , без участі апелянта.

       Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
       Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
       Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
       Так, відповідно до вимог п. 2.9 “а” ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
       Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №005365 від 22 серпня 2023 року, громадянин ОСОБА_1 22 серпня 2023 року о 20 год. 40 хв. в с. Біла Тернопільськогот району, керував транспортним засобом марки “Toyota Land Gruiser”, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу газоаналізатора “Драгер Алкотест 6820” тест № 1647 на табло якого висвітлило результат 0,77 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його підпис у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 “а” Правил дорожнього руху України. 
       В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
       Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
       Зокрема, актом огляду та роздруківкою з технічного приладу Драгер Алкотест 6820”, тест № 1647 якими зафіксовано результат проведеного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 - 0,77 ‰ проміле.
       Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
       Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом, який здійснював обгін на перехресті, чим порушив правила дорожнього руху України.
       Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕАТ №7581045 від 22.08.2023 про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП.
       Тому, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як про це зазначає апелянт в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.
       Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що підстава для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 в даному випадку жодним чинимо не впливає на факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності.
       Твердження апелянта про те, що він не керував траспортним засобом “Toyota Land Cruiser” д.н.з. НОМЕР_1 , спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудних камер поліцейських. Так, як вбачається із відеозаписів, саме ОСОБА_1 був водієм вказано автомобіля, оскільки з сидіння водія вийшов він, а також, відеозаписом зафіксовано як працівниками патрульної поліції було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу та повідомлено водієві наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, що останній фактично не заперечував та повідомив, що приймає ліки з вмістом алкоголю.
       Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Драгер Алкотест» 6820 виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 0,77 проміле, з чим останній погодився та не бажав проходити такий огляд в медичному закладі.
       З результативно проведеного огляду ОСОБА_1 погодився, що підтверджується матеріалами провадження.
       З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.
       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

       Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 — без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя