ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5207/23                                          Головуючий у 1-й інстанції: Леонтович А.М. 
                                                                                                 Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 жовтня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
за участю секретаря                    Шляги А.О 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
-   стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в рахунок погашення податкового боргу по єдиному податку з фізичних осіб - 3 581 780,11 грн. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 позов задоволено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ФОП ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в органах ДПС.
Відповідно до інтегрованої картки платника податків Головним управлінням Державної податкової служби України у Київській області за ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 3 581 780, 11 грн. у вигляді штрафних санкцій по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів.
Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області виставлені відповідачу податкові повідомлення-рішення форми «Н» № 0004591303 від 25.04.2019 на суму 933 569,00 грн., форми «С» № 0004641303 від 25.04.2019 на суму 2 648 522,28 грн.
З метою стягнення податкового боргу, контролюючим органом виставлено відповідачу податкову вимогу № 0073952-1307-1008 від 28.12.2021.
Вказані податкові повідомлення-рішення та вимога направлені відповідачеві засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_1 , які були отримані відповідачем особисто.
Оскільки в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, то позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки у ФОП ОСОБА_1 виник податковий борг, який є узгодженим, то позовні вимоги підлягають задоволенню.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення без врахування всіх фактичних обставин справи та надання їм належної правової оцінки, у зв`язку із чим воно підлягає скасуванню. Зокрема, апелянт зазначає, що у разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідач відповідно до ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) є платником податків.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Як вже було зазначено вище, станом на день розгляду справи за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 3 581 780, 11 грн. у вигляді штрафних санкцій по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Також, у відповідності до пункту 3.1 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 № 576, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №1840/24372, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.
Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що право на формування податкової вимоги виникає у контролюючого органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання.
При цьому, нормами пунктів 95.1 і 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган фіскальної служби надсилає йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п. 59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, податкові повідомлення-рішення форми «Н» №0004591303 від 25.04.2019, форми «С» №0004641303 від 25.04.2019 були надіслані на адресу АДРЕСА_1 , які були отримані відповідачем особисто та вважаються врученими платнику податків.
Відповідач вказані податкові повідомлення-рішення оскаржив у судовому порядку, однак постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у задоволенні позовних вимог щодо скасування цих податкових повідомлень-рішень відмовлено, у зв`язку з чим визначені в них суми грошових зобов`язань є узгодженими.
Таким чином, заборгованість відповідача зі сплати зазначених грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями на загальну суму 3 581 780,11 грн. відповідає ознакам, визначеним п.п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, відповідно до якого податковим боргом визнається сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
При цьому, відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Матеріали справи свідчать, що контролюючим органом виставлено відповідачу податкову вимогу №0073952-1307-1008 від 28.12.2021, яка була надіслана на адресу АДРЕСА_1 , які були отримані відповідачем особисто та вважаються врученими платнику податків.
Доказів оскарження податкової вимоги чи погашення податкового боргу за визначеними податковими зобов`язаннями відповідач не надав.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що у відповідача наявний податковий борг у розмірі 3 581 780,11 грн.
Згідно з п.п.20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п. 87.2 ст.87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Згідно з п. 87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених чинним законодавством обставин для стягнення з відповідача податкового боргу в розмірі 3 581 780,11 грн.
Щодо доводів апелянта про те, що контролюючий орган звернувся з позовом про стягнення податкового боргу після спливу 1095-денного строку, а у разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Пункт 101.1 статті 101 Податкового кодексу України передбачає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Згідно з пп. 101.2.3. пунктом 101.2 статті 101 Податкового кодексу України під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.
Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що ПК України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 Податкового кодексу України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постановах від 06.02.2018 року у справі №807/2097/16, від 04.09.2018 року у справі №813/4430/16, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 19.09.2019 року у справі №910/11620/18, від 31.10.2019 року у справі №925/1242/15, від 05.12.2019 року у справі №910/1678/19.
Отже, при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків, заявлених на підставі податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками проведення податкових перевірок боржника, суду належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України складає 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі № 923/1092/16, від 17.04.2019 року у справі №43/75-15/7-б, від 19.09.2019 року у справі №910/11620/18, від 24.10.2019 року у справі №906/665/17.
У разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №807/2097/16.
Колегія суддів звертає увагу, що податковий борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень форми «Н» №0004591303 від 25.04.2019, форми «С» №0004641303 від 25.04.2019.
Відповідач звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва  з позовом, в якому просив: 
-   визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.04.2019 №  0004561303, №  0004581303, №  0004611303, №  0004621303, №  0004631303, №  0004641303, №  0004591303, №  0004601303, податкову вимогу від 25.06.2019 № 88690-53 та рішення від 25.06.2019 № 959 про опис майна у податкову заставу.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/14524/19 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25.04.2019 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій: № 0004561303 у сумі 120  343,91 грн.;  № 0004581303 у сумі 124  429,00 грн.; № 0004611303 у сумі 79  262,71 грн.; № 0004621303 у сумі 10  082,41 грн.
Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 640/14524/19 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишено без задоволення; апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19    серпня 2021 року скасовано та прийнято нове рішення про часткове  задоволення позовних вимог: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 № 0004561303; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 № 0004581303    в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 124    429,00 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019    № 0004611303    в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 79    262,71 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 № 0004621303; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 № 0004601303; визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 25.06.2019 № 88690-53; визнано протиправною та скасовано рішення від 25.06.2019 № 959 про опис майна у податкову заставу; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Отже, у задоволенні позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень форми «Н» №0004591303 від 25.04.2019, форми «С» №0004641303 від 25.04.2019 відмовлено.
При цьому, визначені у вказаних податкових повідомлення-рішенях суми грошових зобов`язань стали узгодженими саме з моменту ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 та, на думку колегії суддів, саме з цієї дати слід рахувати 1095 денний строк звернення до суду, який на момент звернення позивача до суду з даним позовом (03.03.2023) не сплив. 
Отже вищевказані доводи апелянта не беруться колегією суддів до уваги з огляду на їх безпідставність. 
При цьому, решта доводів та заперечень апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Також, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Василенко Я.М.                       

Судді:                                                                                          Ганечко О.М. 
                                                                                                        
                                                                                                    Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 19.10.2023.