КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 757/5846/23                                                                                         Головуючий у І інстанції Батрин О.В.
Провадження №22-ц/824/12858/2023                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем Українии  
 
06 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,   
за участі секретаря Спис Ю.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільним майном та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
 
У лютому 2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у його користуванні приміщенням загального користування шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої перегородки з металевими дверима у коридорі загального користування - у приміщенні ІІІ 8 поверху в будинку АДРЕСА_1 згідно з планом будинку.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 року. Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку. Позивачем було виявлено перегородку, яка була встановлена у коридорі 8 поверху відповідачем, що неодноразово під час спілкування з позивачем підтверджувалось. При цьому, первісне планування будинку не передбачало облаштування відповідної перегородки та жодних дозволів відповідач від інших співвласників спільної сумісної власності не отримувала. Таким чином, відповідач самочинно, без отримання відповідних дозволів компетентних органів, обладнала частину спільного коридору перегородкою з дверима, чим обмежила доступ позивача до відповідного приміщення, яке насправді є спільною власністю всіх мешканців будинку та могло б слугувати укриттям для позивача та його членів родини під час повітряних атак Російською Федерації, оскільки облаштоване приміщення межує з шахтою ліфту, яка має достатньо укріплені стіни, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 приміщенням загального користування шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої перегородки з металевими дверима у коридорі загального користування - у приміщенні ІІІ 8 поверху в будинку АДРЕСА_1 згідно з планом будинку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 073 грн. 60 коп. судового збору.
Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Кондратюк А.В., який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що позивачем жодним чином не обґрунтовано належними доказами, що саме ОСОБА_1 порушила вимоги чинного законодавства, що вона є єдиним відповідачем у справі, який здійснює перешкоджання ОСОБА_3 у користуванні спільним майном. При цьому, судом першої інстанції вказаних обставин не перевірено та не враховано, що відповідач стала власником квартири АДРЕСА_4 грудня 2017 року, а позивач став власником квартири АДРЕСА_1 в тому ж будинку 05 грудня 2017 року. До зазначеного часу та станом на момент встановлення перегородки з металевими дверима у коридорі загального користування на 8 поверсі вказаного будинку власником квартир відповідно було ТОВ «Компанія з управління активами «Будкепітал».
Натомість позивач, посилаючись на положення Цивільного кодексу України, закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», стверджує, що саме відповідач, як співвласник, без згоди інших співвласників здійснила самочинне спорудження перегородки без повідомлення та дозволу ТОВ «Перший український експертний центр» та ОСББ ЖК «Французький квартал-4».
В той де час, ОСОБА_1 з моменту набуття речових прав у грудні 2017 року, як власник квартири та співвласник спільної сумісної власності майна багатоквартирного будинку, жодних робіт по переплануванню, влаштуванню перегородок, не проводила.
Поряд із цим, апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що позивач жодним чином не обґрунтував і не довів належними доказами що встановлена у липні 2017 року перегородка перешкоджає користуватися спільним майном, обґрунтовуючи свій позов лише тим, що ТОВ «Перший український експертний центр» та ОСББ «ЖК «Французький квартрал-4» нічого не знають про встановлення перегородки та не надавали відповідного дозволу на її встановлення.
Також, представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права допустив до участі у справі в якості представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який не являється адвокатом, та не роз`яснив відповідачу її права, в тому числі щодо залучення до участі у справі представника - виключно кваліфікованого адвоката.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кондратюк А.В. також подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року. Вказує, що позивачем не було подано до суду першої інстанції заяви про ухвалення додаткового рішення, а заява про долучення доказів понесення позивачем судових витрат була подана 12 червня 2023 року.
Суд першої інстанції неправомірно призначив до розгляду у судовому засіданні справу за заявою про долучення доказів та розглянув її, як заяву про ухвалення додаткового рішення.
Крім того, на переконання скаржника, подані позивачем докази та документи, не можна вважати такими, що обґрунтовують витрати позивача на правову допомогу. 
Представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Андрусенком К.Г. подано відзиви на апеляційні скарги представника відповідача, вважає доводи таких скарг безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що у відзиві на позовну заяву відповідач особисто визнала ту обставину, що перегородку встановлено на її замовлення та за її рахунок,  а тому ця обставина не підлягає доказуванню. Вважає правильним висновок суду першої інстанції про порушення прав позивача у зв`язку із здійсненням відповідачем перешкод у реалізації права спільної сумісної власності. Щодо неналежного представника відповідача, який був допущений судом першої інстанції до участі у справі та не є адвокатом, представник позивача зазначає, що положення статті 60 ЦПК України допускають участь у малозначних справа в якості представника особи, яка досягла 18 років та має цивільну процесуальну дієздатність.
У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, представник позивача зазначив, що позивач скористався своїм правом, закріпленим у ч. 8 статті 141 ЦПК України, та протягом п`яти днів з дня постановлення рішення по справі, подав до суду першої інстанції заяву про долучення доказів понесення позивачем судових витрат. Отримавши заяву, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив питання стягнення судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, наданих позивачу у суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення по справі згідно положень статті 270 ЦПК України.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кондратюк А.В. підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Бітківський В.М. проти задоволення апеляційних скарг заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції та додаткове рішення, як законні та обґрунтовані.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції по справі встановлено, що розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 521 від 26.09.2017 року присвоєно закінченому будівництвом об`єкту «Будівництво житлово-офісно-торговельно-розважального комплексу на АДРЕСА_6 . IV черга» поштову адресу»: АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).
Рішенням Київської міської ради від 22.02.2018 року № 322/4386 перейменовано АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).
Позивач ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 року (а.с. 9-11).
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 12-13).
Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 самочинно встановила перегородку з металевими дверима у коридорі загального користування, а саме у приміщенні ІІІ 8 поверху в будинку АДРЕСА_1 , за відсутністю дозвільних документів на переобладнання та не отримання згоди інших співвласників багатоквартирного будинку, чим порушила вимоги законодавства та унеможливила доступ інших мешканців будинку до приміщень загального користування, в результаті чого порушено право позивача на користування майном.
Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із такими висновками, з огляду на наступне.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, регулюють Цивільний кодекс України, Закони України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.
Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.
Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 1 частини першої статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Будь-які переобладнання або перепланування приміщень загального користування (допоміжних приміщень) у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою всіх співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.
Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно спільного майна багатоквартирного будинку вимагає погодження всіх співвласників.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2011 від 09 листопада 2011 рокуу справі № 1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004, у справі за конституційним зверненням ОСОБА_3 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1,10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Отже, власники квартир багатоквартирних житлових будинків незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою та мають самостійне право звернення до суду за захистом своїх прав щодо таких приміщень.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що коридор 8 поверху є місцем загального користування та спільним майном співвласників багатоквартирного будинку.
Поряд із цим, апеляційний суд доходить висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення саме відповідачем його права щодо користування приміщенням загального користування, яке є спільною сумісною власністю мешканців багатоквартирного житлового будинку, та не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано тієї обставини, що облаштована внаслідок встановлення перегородки з металевими дверима в загальному коридорі на 8 поверсі будинку комора перебуває в користуванні не лише відповідача, але і інших співвласників квартир на вказаному поверсі, які мають свої комплекти ключів від дверей комори. Крім того, комплект ключів постійно знаходиться на вахті цілодобового чергування в ЖК «Французький бульвар 4».
Відповідачем також не спростовано тверджень позивача про те, що після встановлення перегородки з металевими дверима та облаштування комори, у двері було встановлено замок, ключі від якого передавались співвласникам квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_11 , а також позивачу, як власнику квартири АДРЕСА_1 .
Таким чином, позивач, як і інші співвласники майна, має можливість у будь-який час вільно і безперешкодно користуватись загальним коридором на поверсі, зокрема і допоміжним приміщенням (коморою).
Доводи позивача про те, що частина загального коридору, де самовільно облаштоване вказане допоміжне приміщення (комору), могло би використовуватись ним та членами його сім'ї, як укриття, під час повітряних тривог, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відсутні докази щодо відповідності вказаного приміщення (загального коридору 8 поверху) Вимогам щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.07.2018 року № 579.
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставини справи, дав їм неналежну правову оцінку та дійшов необґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Вказане, у свою чергу, дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд переглядає і питання розподілу судових витрат. Так як апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, відсутні підстави для компенсації позивачеві понесених судових витрат, у звязку із чим наявні підстави для скасування додаткового рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року, яким з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільним майном та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 12 грудня 2023 року.

 
Суддя-доповідач                                                         Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                         Голуб С.А.
 
                                                                                     Писана Т.О.