П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/16965/21	

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,
повний текст судового рішення (ухвали)
складено 14.09.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Крусяна А.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 33/36-1206 від 24.06.2021 року, наданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області станом на листопад 2019 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 33/36-1206 від 24.06.2021 року, наданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області станом на листопад 2019 року, із врахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
07.08.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від ОСОБА_2 надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 420/16965/21, а саме стягувача ОСОБА_1 на правонаступника ОСОБА_2 .
В обґрунтування своєї заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 . ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 . Під час життя ОСОБА_1 , Головним управлінням ПФУ в Одеській області рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року у справі № 420/16965/21 виконано не було, що підтверджується також листами ГУ ПФУ в Одеській області від 22.06.2023 року та від 17.07.2023. Також, як вказувала заявниця, спадкоємцем померлої є її донька ОСОБА_3 , що підтверджується Довідкою № 325/02-14 від 14.06.2023 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, згідно якої, за спадковою справою № 3/2022 ОСОБА_2 є Єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 . Оскільки заявниця - ОСОБА_2 , є донькою померлої позивачки у цій справі, прийняла спадщину. За вказаного, посилаючись на приписи ст.ст. 1216, 1218, 1227 ЦК України та статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заявниця вважає, що набула право на отримання суми пенсії, нарахованих ОСОБА_1 на виконання рішення суду, проте не виплачених за життя.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року, заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, - задоволено. Замінено стягувача у виконавчому листі по справі № 420/16965/21 з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .
На зазначену ухвалу ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 14.09.2023р., винести ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Головним управлінням на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/420/16965/21 ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії на підставі довідки ДУ “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Одеській області” №33/36-1206 від 24.06.2021, виданої станом на листопад 2019 року. Нараховану суму доплати до пенсії за вказаними вище судовими рішеннями включено до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії. Така сума доплати підлягала виплаті після виділення відповідних коштів на цю мету. Відтак, як зауважує апелянт, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансування забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. При цьому, фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішення суду за датою набрання ними законної сили. Додатково, скаржник вказує, що ОСОБА_2 не є стороною по даній справі в розумінні ст.46 КАС України, а відтак право на отримання доплати, нарахованої на виконання рішення суду, вона буде мати у разі зміни сторони виконавчого провадження по указаній справі в порядку, передбаченому ст.379 КАС України.Окрім того, апелянт вказує, що виплата пенсії ОСОБА_1 припинена з 01.02.2022 р. у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис від 12.01.2022 серії НОМЕР_1 . Посилаючись на приписи ч.1 ст.1, ч.5 ст.15 ЗУ “Про виконавче провадження”, орган ПФУ у своїй апеляційній скарзі зауважує, що ОСОБА_2 не надано до суду відповідних доказів (свідоцтва про право на спадщину), з яких би вбачалось, що вона набула право на все майно (або відповідну частину) позивача в справі - ОСОБА_1 , в зв`язку з чим відсутні підстави для заміни в цій справі сторони її правонаступником.
На підставі ст.ст.311, 312 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в даному випадку ухвали) в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, застосувавши приписи ст. ст. 52, 379 КАС України, ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч.5 ст.15 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 1227 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції вважав, що спірні правовідносини допускають правонаступництво та ОСОБА_2 , яка є донькою померлої позивачки ОСОБА_1 , єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину померлої ОСОБА_1 , набула право на отримання сум пенсії, нарахованих ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 02.11.2021 р. по справі №420/16965/21, проте не виплачених їй за життя, відтак вбачав наявними підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 та заміни стягувача у виконавчому листі по справі №420/16965/21.
Надаючи оцінку обґрунтованості такого висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як визначено ч. 1 та 4  ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього.
Крім того, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним правонаступництвом і передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. Незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після заміни сторони в матеріальних правовідносинах.
За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Крім того, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. 
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. 
Положення частини п`ятої статті 15 цього Закону передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 379 КАС України, зміст якої наведено вище.
Отже, обов`язковою умовою для заміни сторони виконавчого провадження є вибуття однієї із сторін виконавчого провадження та правонаступництво сторони, що вибула, іншим суб`єктом з переходом прав та обов`язків.
Колегія суддів також звертає увагу, що зазначений вище Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абз.2 ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII).
Виходячи з наведеного, заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що ґрунтовно було враховано судом першої інстанції вирішуючи заяву ОСОБА_2 .
В силу вимог ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини, у відповідності до змісту ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналогічні приписи містяться у ч.1 ст.91 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».
За вказаного, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, у тому числі кошти відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили за життя позивача.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року по даній справі №420/16965/21, яке набрало законної сили, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області було зобов`язано провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 33/36-1206 від 24.06.2021 року, наданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області станом на листопад 2019 року, із врахуванням раніше виплачених сум.
ОСОБА_2 є донькою померлої ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 .
Відповідно до Свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 12.01.2022 року складено відповідний актовий запис № 475 (а.с. 56зв.).
При цьому, як свідчать матеріали справи, станом на день звернення ОСОБА_2 із заявою про заміну сторони стягувача у справі №420/16965/21, відповідачем не надано доказів виконання у повному обсязі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2021, а саме в частині виплати нарахованої доплати, яка утворилась після проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду у даній справі.
Колегія суддів враховує, що за приписами статті 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. 
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Виходячи з викладеного можна дійти висновку про те, що нормами чинного законодавства не визначено строку, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. 
Норми статті 52 вказаного Закону теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, а лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
Отже недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.
З аналізу наведеного слідує, що суми соціальних виплат передаються членам сім`ї спадкодавця. Водночас сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії позивачу.
Суд першої інстанції також ґрунтовно врахував приписи ч.1  ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якими визначено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Отже, суми пенсій, які були нараховані, проте не виплачені особі за життя, передаються членам його сім`ї.
Такий підхід до врегулювання спірних правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.
Таким чином, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що суми соціальних виплат, у даному випадку пенсії, передаються членам сім`ї спадкодавця.
При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії.
Колегія суддів також враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 , як член сім`ї померлого годувальника, після смерті своєї матері ОСОБА_1 зверталася до відповідача відповідно до ст. 61 Закону № 2262-ХІІ із заявою встановленої форми про виплату недоотриманих сум пенсії, таким чином пропустила шестимісячний строк під час якого мала права отримати недоотримані суми пенсії, які були нараховані за життя позивачці у цій справі, та залишилися недоодержаними у зв`язку зі її смертю.
У такому разі, у силу ч. 3ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала позивачу і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини, а орган Пенсійного фонду не здійснює виплату неодержаної пенсії у порядку ч. 1ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ч. 1ст. 61 Закону № 2262-ХІІ.
У доводах апеляційної скарги пенсійний орган також фактично вказує на необхідність для отримання відповідних виплати замінити сторону виконавчого провадження у порядку ст. 379 КАС України.
Так, з наявної у справі довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дімітрової Т.А. №325/02-14 від 14.06.2023 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, що відкрилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.ст.1268, 1296 ЦК України спадкоємці мають право прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
При цьому, обов`язок спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину у відповідності до статті 1297 ЦК України настає у випадках, якщо у складі спадщини є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація.
Отже, отримання свідоцтва про право на спадщину, за загальним правилом, є правом спадкоємця, і лише якщо у складі спадщини є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, для спадкоємця настає обов`язок отримати таке свідоцтво.
Відповідно до матеріалів справи, суми пенсії, нараховані за життя пенсіонеру ОСОБА_1 на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №420/16965/21 не є майном, що обтяжене та таким, щодо якого має здійснюватись державна реєстрація, а тому відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину при прийнятті спадщини в частині суми пенсії, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 22.12.2020 по справі № 2-а-3938/11.
Проаналізувавши встановлені обставини та приведені вище законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_2 , є донькою померлої ОСОБА_1 , є його єдиною спадкоємницею та прийняла спадщину, то у відповідності до  статті 1227 Цивільного кодексу України  та  статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", набула право на отримання суми пенсії, нарахованих ОСОБА_1 на виконання судового рішення.
Зазначений висновок суду першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові по справі № 2-а/2508/7209/2011 від 15 березня 2023 року.
За вказаного, враховуючи, що виконання рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість поданої ОСОБА_2 заяви та наявність підстав для заміни стягувача ОСОБА_1 її правонаступником ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги наведеного вище не спростовують.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Підсумовуючи усе викладене вище у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є несуттєвим, не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи, та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, в даному випадку ухвали про заміну сторони виконавчого провадження.
Підстави для задоволення апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області відсутні.
Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 378 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року у справі №420/16965/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	О.О. Димерлій   А.В. Крусян