ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" жовтня 2023 р.           Справа№ 910/14817/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Суліма  В.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.10.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023
у справі № 910/14817/22 (суддя - Чинчин О.В.)   
за позовом Приватного підприємства "ВОЙНІКОВ І КО"
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна"
про  визнання недійсною односторонню відмову від договору та внесення змін до договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог
Приватне підприємство "ВОЙНІКОВ І КО"  (далі - позивач, ПП "ВОЙНІКОВ І КО") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" (далі - відповідач, ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна", скаржник) про визнання недійсною односторонню відмову від договору та внесення змін до договору.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсною односторонню відмову від договору про фінансовий лізинг №00028904 від 24.07.2019 року та внесення змін до договору.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 позов Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» задоволено частково. Визнано недійсною односторонню відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» від Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019, оформлену листом №00018904 від 10.11.2022. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» на користь судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що одностороння відмова Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» від Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 року, оформлена листом №00018904 від 10.11.2022, здійснена в порушення приписів ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України, п.17.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, у зв`язку з дією форс-мажорних обставин й звільнення Лізингоодержувача від відповідальності за неналежне виконання умов Договору, що свідчить про недодержання при її вчиненні встановлених ст. 203 Цивільного кодексу України вимог, а тому є підставою для визнання її недійсною в силу приписів статті 215 Цивільного кодексу України.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять, а позивачем у свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження дотримання позивачем встановленого статтею 188 Господарського кодексу України порядку внесення змін до Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019. При цьому, у відповіді на відзив позивач підтвердив факт не звернення до відповідача з пропозицію внесення змін до договору із направленням на адресу останнього тексту умов, які бажає змінити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/14817/22 в частині визнання недійсною односторонню відмову від договору лізингу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною односторонню відмову від договору лізингу. Витребувати у Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", про видаткові операції за рахунком відкритим ПП "ВОЙНІКОВ і КО" за період з 24.02.2022 по 20.03.2023. Витребувати у Запорізького РУ АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію про видаткові операції за рахунком відкритим ПП "ВОЙНІКОВ і КО" за період з 24.02.2022 по 20.03.2023.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сертифікат Запорізької ТПП не є виключним доказом форс-мажору. Також скаржник зазначає, що позивач не довів неможливість використання ним засобів дистанційної комунікації (через систему «клієнт-банк»), не надавши жодного доказу ні до суду, ані Запорізькій ТПП.
Також скаржник зазначає, що відповідний сертифікат містить недоліки та невідповідності на які суд першої інстанції не звернув уваги.
Водночас скаржник стверджує, що відмова від договору - односторонній правочин, а не оперативно-господарська санкція.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та письмові пояснення учасників апеляційного провадження
29.06.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що одностороння відмова відповідача від договору є недійсною, оскільки прострочення сплати лізингових платежів сталось через форс-мажорні обставини, зокрема, військові дії на території місцезнаходження позивача, тимчасової окупації території та неможливості здійснення господарської діяльності та проведення платежів. 
11.07.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких останній зазначає, що  доводи позивача про неможливість виконання ним своїх грошових зобов`язань зі сплати лізингових платежів згідно договору у зв`язку із закриттям відділень банку, є необґрунтованими.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті та клопотання учасників апеляційного провадження
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/14817/22 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів - Коротун О.М., Суліма В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/14817/22. Призначено до розгляду в судовому засіданні апеляційну скаргу по справі № 910/14817/22 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023. Повідомлено учасників апеляційного провадження, що судове засідання відбудеться 20.07.2023. Витребувано невідкладно матеріали справи № 910/14817/22 з суду першої інстанції.
16.06.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2023, у зв`язку із перебуванням судді Коротун О.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/14817/22 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів - Буравльова С.І., Суліма В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У зв`язку із перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці з 10.07.2023 по 23.07.2023, враховуючи приписи ст. 32 ГПК України щодо сталості складу суду, судове засідання у призначений час не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 розгляд апеляційної скарги призначено на 24.08.2023.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У зв`язку із перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці, враховуючи приписи ст. 32 ГПК України щодо сталості складу суду, судове засідання у призначений час не відбулось.
23.08.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., у відпустці, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №  910/14817/22 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 прийнято справу №910/14817/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №  910/14817/22 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів - Суліма В.В., Гаврилюка О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 прийнято справу №910/14817/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.10.2023.
27.07.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
Представники позивача та відповідача з`явивлися в судове засідання 19.10.2023 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.
Також у судовому засіданні представником відповідача заявлено про залишення клопотання про витребування у Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", про видаткові операції за рахунком відкритим ПП "ВОЙНІКОВ і КО" за період з 24.02.2022 по 20.03.2023 та витребування у Запорізького РУ АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію про видаткові операції за рахунком відкритим ПП "ВОЙНІКОВ і КО" за період з 24.02.2022 по 20.03.2023 без розгляду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно вставлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 24.07.2019 між Приватним підприємством «ВОЙНІКОВ І КО» (далі - лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» (далі - лізингодавець) було укладено Договір про фінансовий лізинг №0018904, відповідно до умов Лізингодавець зобов`язався передати Лізингоодержувачу об`єкт лізингу (транспортний засіб марки «MAN TGS 18.440»), а Лізингоодержувач прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід`ємну частину договору, на загальну суму 86 978,93 доларів США, строк лізингу 60 місяців, лізинговий платіж 1 563,29 доларів США, авансовий платіж - 17395,79 доларів США. 
Додатком до Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 Сторони узгодили графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (далі - план відшкодування) у період з 24.07.2019 по 15.07.2024.
Відповідно до п. 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що є Додатком до Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019, для експлуатації об`єкта лізингу лізингоодержувач зобов`язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до плану відшкодування.
Відповідно до п. 6.5 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (Умови лізингу) щомісячні лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений "Порше Лізинг Україна" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).
Пунктом 8.3.1 Умов передбачено, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, лізингодавець має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за п. 12.6.1 договору. Сторони погодились, що невиконання зобов`язань після надіслання другої вимоги означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов`язання за договором.
Згідно з п. 8.3.2. Умов лізингу якщо лізингоодержувач повністю або частково здійснить оплату (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України «Про фінансовий лізинг") "Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.
Відповідно до п. 12.1. Умов лізингу строк лізингу за контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).
Відповідно до п. 12.6.1 Умов, Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати контракт / відмовитися від контракту, та також право на повернення об`єкту лізингу, зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.
Відповідно до п. 12.9 Умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту. Лізингоодержувач зобов`язаний повернути обєкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг будь-яку різницю між вартістю об`єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишились несплаченими відповідно лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання лізингоодержвачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.
Пунктом 12.13 умов сторони погодили, що у випадках, передбачених зокрема, п. 12.6 договір вважається розірваним на 10 (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.
Пунктом 13.1. умов лізингу передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені Порше Лізинг Україна, повернути об`єкт лізингу Порше Лізинг Україна у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов контракту.
Згідно з п.17.1 Умов якщо внаслідок Форс-мажорних обставин будь-яка Сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов`язань за цим Контрактом та негайно інформує про це іншу Сторону, зазначаючи обставини, що становлять форс-мажор разом із тими, доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов?язань за цим Контрактом такою Стороною буде унеможливлене, або відстрочене. Сторона, яка зазнала впливу таких форс-мажорних обставин, звільняється від відповідальності перед іншою Стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом. Сторона, що не зазнала впливу Форс-мажорних обставин, може припинити цей Контракт не раніше, ніж через 30 (тридцять) днів після надання іншій Стороні відповідного повідомлення, проте таке повідомлення про припинення Контракту вважається недійсним, якщо Сторона, що зазнала впливу Форс-мажорних обставин, у повному обсязі поновлює виконання своїх зобов`язань до завершення вищезгаданого строку припинення шляхом надання повідомлення.
У п.17.2 Умов передбачено, що для цілей цього пункту «форс-мажорна обставина» означає будь-які непередбачувані на момент укладення цього Контракту обставини, що знаходяться поза сферою контролю Сторін, включаючи, без жодних обмежень вищезазначених загальних положень, страйків, заворушення, війни, пожежі, вибухи, повені, землетруси, а також інші природні стихійні лиха. Сторона, що зазнала дії форс-мажорної обставини зобов`язується надати іншій стороні підтвердження компетентного органу про факт настання та період дії відповідної форс-мажорної обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 відповідач передав, а позивач в свою чергу прийняв у користування предмет лізингу: вантажний автомобіль марки «MAN TGS 18.440», новий, що підтверджується актом прийому-передачі об`єкта лізингу. 
Крім того, на виконання умов Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 позивач у період з 01.08.2019 по 14.02.2022 перерахував на користь відповідача лізингові платежі у загальному розмірі 67 597,36 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи. 
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 
Наказом Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» №15 від 24.02.2022 оголошено простій і зупинено з 24.02.2022 по 30.06.2022 роботу Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» відповідно до ст. 113 КЗпП України з можливим продовженням до закінчення воєнного стану.
Наказом Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» №16 від 24.02.2022 виведено з експлуатації та проведено процедуру з консервації основних засобів підприємства (складські приміщення, сільськогосподарська техніка, транспортні засоби та інше сільськогосподарське обладнання) протягом 3 днів з дати видання цього наказу з 24.02.2022 до дня припинення чи скасування воєнного стану по всій території України. 
Наказом Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» №41-К від 30.06.2022 призупинено дію трудового договору з працівниками підприємства з 01.07.2022 до відновлення можливості відновити роботу але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. 
Листом б/н від 27.10.2022 позивач повідомив відповідача, що з лютого 2022 року об`єктивно не має можливості здійснювати вчасно та в повному обсязі чергові платежі за договорами, а через істотну зміну обставин з 24.02.2022 Приватне підприємство «ВОЙНІКОВ І КО» не може дотримуватись строків здійснення платежів, передбачених договорами, однак готове докладати максимум зусиль для того, щоб взаємовигідно вирішити ситуацію. 
Листом №3044 від 07.11.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» вимагало від позивача погасити заборгованість за договорами у розмірі 3  456  610 грн. 75 коп., повернути об`єкти лізингу. 
Листом №00018904 від 10.11.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» повідомило позивача, що станом на 10.11.2022 заборгованість складає 205 605 грн. 36 коп. й вимагало протягом 10 робочих днів з дня відправлення вимоги погасити заборгованість. Крім того, керуючись ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", пунктами 8.3.2, 12.6.1, 12.7, 12.9. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, Товариство з обмеженою відповідальністю повідомило, що відмовляється від Договору про фінансовий лізинг №00018904, укладеного 24.07.2019 між Войніков і Ко, ПП та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" та вимагало від Войніков і Ко, ПП повернути автомобіль MAN TGS 18.440 4x2 BLS, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" за адресою: Україна, місто Київ, пр-т Павла Тичини, 1-B, oфіc «B», впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати припинення контракту. 

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
Згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині, якою було відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Стосовно позовних вимог, які є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України.
Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.
За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.
Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов`язану сторону певних обов`язків.
За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання правочину недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.
Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Як зазначено колегією суддів вище, 24.07.2019  між Приватним підприємством «ВОЙНІКОВ І КО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» було укладено Договір про фінансовий лізинг №0018904, відповідно до умов Лізингодавець зобов`язався передати Лізингоодержувачу об`єкт лізингу (транспортний засіб марки «MAN TGS 18.440»), а Лізингоодержувач прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід`ємну частину договору, на загальну суму 86 978,93 доларів США, строк лізингу 60 місяців, лізинговий платіж 1563,29 доларів США, авансовий платіж - 17 395,79 доларів США. 
У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що "стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню".
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Додатком до Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 Сторони узгодили графік покриття витрат та виплати лізингових платежів у період з 24.07.2019 по 15.07.2024.
Відповідно до п. 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що є Додатком до Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019, для експлуатації об`єкта лізингу лізингоодержувач зобов`язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до плану відшкодування.
Відповідно до п. 6.5 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (Умови лізингу) щомісячні лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений "Порше Лізинг Україна" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 позивач у період з 01.08.2019 по 14.02.2022 перерахував на користь відповідача лізингові платежі у загальному розмірі 67 597,36 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи, випискою по рахунку відповідача.
З вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належним чином виконувались зобов`язання зі сплати лізингових платежів.
Відповідно до Графіку платежів наступний лізинговий платіж підлягав сплаті 15.03.2022.
Листом №00018904 від 10.11.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» повідомило позивача, що станом на 10.11.2022 заборгованість складає 205 605 грн. 36 коп. й вимагало протягом 10 робочих днів з дня відправлення вимоги погасити заборгованість. Крім того, керуючись ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", пунктами 8.3.2, 126.1, 12.7, 12.9. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Товариство з обмеженою відповідальністю повідомило, що відмовляється від Договору про фінансовий лізинг №00018904, укладеного 24.07.2019 між Войніков і Ко, ПП та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" та вимагало від Войніков і Ко, ПП повернути автомобіль MAN TGS 18.440 4x2 BLS, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" за адресою: Україна, місто Київ, пр-т Павла Тичини, 1-B, oфіc «B», впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати припинення контракту. 
При зверненні до суду з вказаним позовом позивач зазначає, що одностороння відмова відповідача від договору є недійсною, оскільки прострочення сплати лізингових платежів сталось через форс-мажорні обставини, зокрема, військові дії на території місцезнаходження позивача, тимчасової окупації території та неможливості здійснення господарської діяльності та проведення платежів.
Згідно з п.17.1 Умов якщо внаслідок Форс-мажорних обставин будь-яка Сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов`язань за цим Контрактом та негайно інформує про це іншу Сторону, зазначаючи обставини, що становлять форс-мажор разом із тими, доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов?язань за цим Контрактом такою Стороною буде унеможливлене, або відстрочене. Сторона, яка зазнала впливу таких форс-мажорних обставин, звільняється від відповідальності перед іншою Стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом. Сторона, що не зазнала впливу Форс-мажорних обставин, може припинити цей Контракт не раніше, ніж через 30 (тридцять) днів після надання іншій Стороні відповідного повідомлення, проте таке повідомлення про припинення Контракту вважається недійсним, якщо Сторона, що зазнала впливу Форс-мажорних обставин, у повному обсязі поновлює виконання своїх зобов`язань до завершення вищезгаданого строку припинення шляхом надання повідомлення.
У п.17.2 Умов передбачено, що для цілей цього пункту «форс-мажорна обставина» означає будь-які непередбачувані на момент укладення цього Контракту обставини, що знаходяться поза сферою контролю Сторін, включаючи, без жодних обмежень вищезазначених загальних положень, страйків, заворушення, війни, пожежі, вибухи, повені, землетруси, а також інші природні стихійні лиха. Сторона, що зазнала дії форс-мажорної обставини зобов`язується надати іншій стороні підтвердження компетентного органу про факт настання та період дії відповідної форс-мажорної обставини.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 
Указами Президента України неодноразово продовжувався вказаний строк, зокрема, Указом Президента від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Приватне підприємство «ВОЙНІКОВ І КО»  зареєстровано за адресою: 71102, Запорізька обл., місто Бердянськ(з), вул. Консульська, будинок 75А, офіс 4, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
25.04.2022 Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України прийнято наказ №75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року», яким затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, до якого включено Бердянську міську територіальну громаду Запорізької області. (т.1 а.с.112-121) Станом на 10 грудня 2022 року до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) включено Бердянську міську територіальну громаду Запорізької області в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 із відповідними змінами.
Вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Зокрема, до вказаного переліку включено м. Бердянськ Бердянської міської територіальної громади Запорізької області, де 27.02.2022 року - дата виникнення можливості бойових дій.
Відповідно до ч.3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Колегія суддів зазначає, що як станом на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції, так і на момент апеляційного перегляду оскаржуваного рішення територія м. Бердянськ Бердянської міської територіальної громади Запорізької області тимчасово окупована російською федерацією та вказана інформація є загальновідомою, а тому не потребує доказуванню.
Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
Наразі Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин та з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.
Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.
13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
З огляду на це, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим), доводи позивача з цього приводу є необґрунтованими.
Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20, про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання.
Також колегія суддів щвертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладений у постанові від 21.09.2022 у cправі №911/589/21, про те, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п.5.21 постанови).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21:
-відповідно до ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 ГК та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.
- надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
- невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
- між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, наведено висновок щодо застосування ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:
- форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;
- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Відповідно до ст.13, 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, на підтвердження існування форс-мажорних обставин при виконанні умов Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 позивач надав сертифікат №2300-22-1922 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Запорізькою торгово-промисловою палатою №033/551 від 26.12.2022, накази Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» №15 від 24.02.2022, №16 від 24.02.2022, №41-К від 30.06.2022.
Згідно з сертифікатом Запорізької торгово-промислової палати №2300-22-1922 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), остання засвідчила Приватному підприємству «ВОЙНІКОВ І КО» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану (тимчасова окупація території), щодо обов`язку, а саме сплата лізингового платежу, який підлягав до сплати 15.03.2022 та всіх наступних лізингових платежів відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плани відшкодування) з 24.02.2022 за Договором про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА». 
Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги стосовно того, що форс-мажорні обставини можуть впливати лише на можливість здійснення позивачем господарської діяльності, окільки зі змісту вищевиказаного сертифікату вбачається, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вплинули саме на можливість позивача сплачувати лізингові платежі.
Також доводи апеляційної скарги стосовно того, що Сертифікат містить недоліки та невідповідності, колегією суддів оцінюються критично, оскільки, той факт, що на даний час вже офіційно визначили дату початку тимчасової окупації Бердянського району (28.02.2022), жодним чином не впливає на вірність та законність такого Сертифікату.
Пунктом 2.1. Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) (далі - Регламент) встановлено, що його затверджено на підставі Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (зі змінами), що визначає компетенцію ТПП України та уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат як єдиних органів із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в Україні і встановлює перелік обставин форс-мажору (обставин непереборної сили).
Відповідно до п. 3.1. Регламенту сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом.
Відповідно до п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.
Таким чином, Торгово-промислова палата України у своїй діяльності повинна керуватись виключно Законом України «Про торгово-промислові палати в Україні», іншими законами, нормативно-правовими актами та своїм Статутом.
Із наведених норм випливає, що Торгово-промислова палата України та регіональні торгово-промислові палати мають право посвідчувати форс-мажорні обставини виключно шляхом видачі сертифікату (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сертифікат №2300-22-1922 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) був виданий Запорізькою торгово-промисловою палатою в межах наданих їй повноважень, визначених Законом України «Про торгово-промислові палати в Україні», який посвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зверненням Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО».
Що стосується строку повідомлення позивачем Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» про настання форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з п.17.1 Умов якщо внаслідок Форс-мажорних обставин будь-яка Сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов?язань за цим Контрактом та негайно інформує про це іншу Сторону, зазначаючи обставини, що становлять форс-мажор разом із тими, доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов?язань за цим Контрактом такою Стороною буде унеможливлене, або відстрочене.
Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 зазначив, що повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).
Аналогічний підхід міститися в узагальнених нормах європейського звичаєвого права. Так, у Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч.3 ст.7.1.7 "Непереборна сила (форс-мажор)" вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона яка не виконала дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення.
У Принципах Європейського договірного права (ст.8.108(3)), присвяченій питанням форс-мажору, вказано, що невиконуюча зобов`язання сторона має впевнитися у тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання отримане іншою стороною впродовж розумного строку після того, як невиконуюча сторона дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення.
Колегія суддів зазначає, що із матеріалів справи вбачається, що сторони підтвердили факт здійснення усних переговорів щодо подальшого виконання позивачем умов Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 у строк - після початку військової агресії російської федерації проти України, що підтверджується поданими заявами по суті спору. 
Відповідно до ч.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
З вищевикладеного вбачається, що позивач своєчасно відповідно до умов Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 повідомив іншу сторону про виникнення форс-мажорних обставин, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Приватне підприємство «ВОЙНІКОВ І КО»  має право посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, що передбачено умовами договору.
Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги стосовного того, що Сертифікат не може бути беззаперечним доказом настання форс-мажорних обставин, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Наказом Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» №15 від 24.02.2022 оголошено простій і зупинено з 24.02.2022 по 30.06.2022 роботу Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» відповідно до ст. 113 КЗпП України з можливим продовженням до закінчення воєнного стану. (т.1 а.с.123)
Наказом Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» №16 від 24.02.2022 виведено з експлуатації та проведено процедуру з консервації основних засобів підприємства (складські приміщення, сільськогосподарська техніка, транспортні засоби та інше сільськогосподарське обладнання) протягом 3 днів з дати видання цього наказу з 24.02.2022 до дня припинення чи скасування воєнного стану по всій території України. 
Наказом Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» №41-К від 30.06.2022 призупинено дію трудового договору з працівниками підприємства з 01.07.2022 до відновлення можливості відновити роботу але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.
З вищевикладеного вбачається, що запровадження в Україні воєнного стану унеможливило здійснення позивачем господарської діяльності, внаслідок чого були видані накази Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» щодо оголошення простою на підприємстві, виведення з експлуатації та проведення процедури з консервації основних засобів підприємства, а також призупинення дії трудового договору з працівниками підприємства. 
Доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів у дійсності вказаних наказів, у зв`язку з наявністю розбіжностей у їх написанні й використанні бланків підприємства, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки, як вірно вказано судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів визнання їх недійсними, скасування наказів Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО», а тому судом першої інстанції правомірно прийнято їх до уваги в якості належних та допустимих доказів.
Крім того, факт нездійснення Приватним підприємством «ВОЙНІКОВ І КО» господарської діяльності й неподання за спірний період фінансової звітності також підтверджується інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області, наданої на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 08.02.2023. 
При зверненні до суду з вказаним позовом позивач також зазначав, що він немає можливості здійснювати платежі за Графіком платежів із незалежних від нього обставин. Скаржник, у свою чергу, заперечив проти цього, зазначивши про можливість позивача здійснювати платежі в безготівковій формі.
Щодо вищевикладеного колегія суддів зазначає таке.
У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, правлінням Національного Банку України, була прийнята постанова №18, від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».
Відповідно до п.8 Постанови банкам забезпечити роботу відділень в безперебійному режимі в умовах відсутності загрози життю та здоров`ю населення.
Як вбачається з інформації Національного банку України, викладеної у листі №27-0006/85616 від 11.12.2022, станом на 23.02.2022 у місті Бердянськ Запорізької області здійснювали діяльність 24 відділення банків, станом на 09.12.2022 знаходилось 20 відділень банків, з яких 14 призупинили свою діяльність, а станом на 09.12.2022 - 4 відділення припинили діяльність. 
Згідно з абз. 1 ч.2 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.
Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» під час режиму тимчасової окупації платіжний режим діє з урахуванням того, що система електронних платежів Національного банку України та внутрішньодержавні платіжні системи, платіжними організаціями яких є резиденти України, не застосовуються на тимчасово окупованій території.
На тимчасово окуповану територію поширюються норми Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" з урахуванням того, що електронні платіжні засоби, емітовані на тимчасово окупованій території, у тому числі мобільні платіжні інструменти, не можуть використовуватися на іншій території України з метою ініціювання переказу коштів.
Переказ коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України забороняється. (ч.6 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»)
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», колегія суддів констатуєє, що після окупації міста Бердянська Запорізької області позивач був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність на тимчасово окупованій території України без зміни його податкової адреси на іншу територію України та здійснювати переказ коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, в тому числі, за допомогою електронних платіжних засобів, з урахуванням того, що відділення банків припинили свою діяльність у міста Бердянськ. 
З огляду на вищевикладене колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо можливості сплати лізингових платежів позивачем в безготівковій формі.
Як зазначалось колегією суддів вище, листом №00018904 від 10.11.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» повідомило Позивача, що станом на 10.11.2022 заборгованість складає 205 605 грн. 36 коп. й вимагало протягом 10 робочих днів з дня відправлення вимоги погасити заборгованість. Крім того, керуючись ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", пунктами 8.3.2, 12.6.1, 12.7, 12.9. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, Товариство з обмеженою відповідальністю повідомило, що відмовляється від Договору про фінансовий лізинг №00018904, укладеного 24.07.2019 між Войніков і Ко, ПП та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" та вимагало від Войніков і Ко, ПП повернути автомобіль MAN TGS 18.440 4x2 BLS, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" за адресою: Україна, місто Київ, пр-т Павла Тичини, 1-B, oфіc «B», впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати припинення контракту. 
Згідно з п. 8.3.2. Умов лізингу якщо лізингоодержувач повністю або частково здійснить оплату (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України «Про фінансовий лізинг") "Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.
У даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» здійснило односторонню відмову від Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 шляхом направлення на адресу позивача листа №00018904 від 10.11.2022 у зв`язку з простроченням сплати Позивачем чергових лізингових платежів на підставі пунктів 8.3.2, 12.6.1, 12.7, 12.9. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 Цивільного кодексу України)
Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. (ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України)
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до ч.1 ст. 236 Господарського кодексу України у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій:
1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною;
відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони;
відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо;
2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо);
3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо;
4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов`язання.
Науково - практичний коментар до статті 236 Господарського кодексу України роз`яснює, що частина перша коментованої статті містить перелік видів оперативно-господарських санкцій. Цей перелік є невичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.
Значна кількість оперативно-господарських санкцій міститься також у спеціальних законах, що регулюють порядок здійснення окремих видів господарської діяльності.
Зокрема, специфічність та ексклюзивність оперативно-господарських санкцій характерна для лізингових відносин. Порушення зобов`язань за договором лізингу є підставою для застосування наступних оперативно-господарських санкцій:
1) у разі несплати лізингоодержувачем лізингових платежів повністю або частково протягом 30 днів ч. 2 ст. 7 Закону "Про фінансовий лізинг" передбачає право лізингодавця відмовитись від договору та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку за виконавчим написом нотаріуса. Ч. 2 ст. 7 Закону "Про фінансовий лізинг" визначає, що стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом "Про виконавче провадження".
Згідно з ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Враховуючи викладене, а також відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що одностороння відмова Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» від Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 року шляхом направлення на адресу позивача листа №00018904 від 10.11.2022, у зв`язку з простроченням сплати позивачем чергових лізингових платежів на підставі пунктів 8.3.2, 12.6.1, 12.7, 12.9. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, є видом оперативно-господарських санкцій відповідно до ч.1 ст. 236 Господарського кодексу України, а тому до даних правовідносин сторін підлягають застосуванню норми ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України та п.17.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.
У Постанові від 08.10.2020 по справі № 910/11397/18 Верховним Судом висловлено позицію про те, що у разі коли Законом або умовами договору передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, сторони вільні у виборі конкретних підстав такої відмови, в межах встановлених нормами законодавства чи умовами договору. Обрану стороною підставу для односторонньої відмови від договору і слід досліджувати під час розгляду справи судом. Так, у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови. З огляду на викладене, судам необхідно в кожному конкретному випадку, виходити з встановлених обставин справи, досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, та обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи.
Як встановлено колегією суддів вище та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі,  Приватне підприємство «ВОЙНІКОВ І КО»  не мало можливості виконати свої зобов`язання за Договором про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 у частині сплати чергових лізингових платежів, починаючи з 15.03.2022, у зв`язку з дією форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), починаючи з 27.02.2022 (дата виникнення можливості бойових дій) відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Керуючись правовими висновками суду касаційної інстанції, при розгляді форс-мажорних спорів, колегія суддів зазначає, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП;
- при цьому, сертифікат №2300-22-1922 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Запорізькою торгово-промисловою палатою №033/551 від 26.12.2022 року, встановлює наявність обставин форс-мажору саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання, факт військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану (тимчасова окупація території), звільняє сторону від відповідальності, оскільки такі обставини прямо перешкоджають фізично та юридично виконати конкретний обов`язок за договором;
- настання форс-мажорних обставин є підставою для невиконання стороною зобов`язання, строк виконання якого настав після настання таких обставин, а також для звільнення сторони від відповідальності в такому випадку;
- більш того, строк настання зобов`язання з виплати чергового лізингового платежу настав 15.03.2022, отже, неможливість виконання зобов`язань поставлена у залежність від початку збройної агресії рф.
Отже, зазначені вище обставини відповідають всім ознакам форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі Сторін за Договором про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань по договору; не мають заздалегідь встановлений характер; засвідчені Торгово-промисловою палатою України; виникли після укладення Договору; вплинули на реальну можливість виконання зобов`язань Лізингоодержувача за Договором, зокрема, в частині сплати чергового лізингового платежу, обов`язок по сплаті якого настав 15.03.2022.
У контексті вищевикладеного колегія суддів звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 № 911/1433/18, з якого вбачається що для правильного вирішення спорів про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови замовника від договору судам необхідно достовірно з`ясовувати обставини того, на підставі якої саме частини статті 849 Цивільного кодексу України чи умови договору замовник відмовився від договору. Якщо на підставі частини другої статті 849 Цивільного кодексу України, то чи доведена фактична наявність визначених у ній підстав для такої односторонньої відмови.
Колегія суддів констатує, що станом на момент вчинення односторонньої відмови Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» від Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 шляхом направлення на адресу позивача листа №00018904 від 10.11.2022, існували форс-мажорні обставини щодо можливості виконання позивачем умов спірного Договору, а тому останній на підставі п.17.1 Умов звільняється від відповідальності перед іншою Стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобовязань за цим Контрактом.
З огляду на викладене колегія суддів констатує, що скаржником не доведено фактичної наявності визначених умовами Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 підстав для вчинення односторонньої відмови від договору, а також обґрунтованості підстав з огляду на встановлені обставини справи.
Підсумовуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів дійшла до переконання, що одностороння відмова Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» від Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019 року, оформлена листом №00018904 від 10.11.2022, здійснена в порушення приписів ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України, п.17.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, у зв`язку з дією форс-мажорних обставин й звільнення Лізингоодержувача від відповідальності за неналежне виконання умов Договору, що свідчить про недодержання при її вчиненні встановлених ст. 203 Цивільного кодексу України вимог, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога Приватного підприємства «ВОЙНІКОВ І КО» у частині визнання недійсною односторонньої відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» від Договору про фінансовий лізинг №0018904 від 24.07.2019, оформлену листом №00018904 від 10.11.2022 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/14817/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/14817/22 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі №910/14817/22 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна".
4. Матеріали справи № 910/14817/22 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст підписано 06.11.2023.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                В.В. Сулім