ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 678/370/23
Провадження № 22-ц/4820/1617/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2023 року та додаткове рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 7 липня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_1 зазначив, що 19 червня 2022 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «DAF XF 95.380» реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «SCHMITZ SCS 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Б. Хмельницького, у смт. Летичеві, Хмельницької області, під час руху заднім ходом вчинив наїзд на належний йому автомобіль «Renault Clio 1.5 dCі» реєстраційний номер НОМЕР_3 .
На місці аварії сторони склали европротокол, згідно якого ОСОБА_2 визнав свою вину у дорожньо-транспортній пригоді.
В результаті зіткнення автомобіль «Renault Clio 1.5 dCі» реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження та потребував відновлювального ремонту. Відповідно до висновку експерта від 23 грудня 2022 року №062/22 вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 33 416 грн 62 коп.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «ІНГО» (далі – АТ «СК «ІНГО»), яке виплатило позивачу страхове відшкодування: 13 і 16 вересня 2022 року – 13 815 грн, 2 лютого 2023 року – 8 336 грн 16 коп., а всього – 22 151 грн 16 коп.
Решта майнової шкоди у розмірі 11 265 грн 46 коп. залишається невідшкодованою.
У зв`язку з пошкодженням автомобіля позивач зазнав душевних страждань, змінився спосіб його життя, він вживав додаткових зусиль для відновлення пошкодженого майна та захисту порушеного права. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 11 265 грн 46 коп. матеріальної шкоди та 10 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 11 265 грн 46 коп., моральну шкоду в розмірі 6 000 грн, судові витрати у справі в розмірі 6 757 грн 60 коп., із яких: 3 757 грн 60 коп. – судовий збір, 3 000 грн – витрати на проведення експертизи.
В решті позову відмовлено.
Додатковим рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 7 липня 2023 року стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн.
Суд керувався тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини  ОСОБА_2 , який застрахував свою цивільно-правову відповідальність в АТ «СК «ІНГО». Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля  ОСОБА_1 склала 33 416 грн 62 коп. Оскільки АТ «СК «ІНГО» виплатило  ОСОБА_1 22 151 грн 16 коп. страхового відшкодування, то  ОСОБА_2 має відшкодувати позивачеві 11 265 грн 46 коп. майнової шкоди. Порушення прав  ОСОБА_1 призвело до його моральних страждань, однак розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити з урахуванням глибини фізичних і душевних страждань позивача, ступеню порушення життєвих зв`язків, вимог розумності та справедливості, тобто в сумі 6 000 грн. Понесені  ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору та на проведення експертизи слід стягнути з відповідача.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 поніс 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути покладені на ОСОБА_2 .

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить:
скасувати основне рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові;
змінити основне рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та визначити розмір цього відшкодування в сумі 1 000 грн;
змінити основне рішення в частині стягнення судового збору та визначити розмір цих судових витрат у сумі 2 147 грн 20 коп.;
скасувати основне рішення в частині стягнення витрат на проведення експертизи;
змінити додаткове рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу та визначити розмір цих судових витрат у сумі 500 грн.
При цьому ОСОБА_2 послався на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ «СК «ІНГО» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 22 151 грн 16 коп., яке повністю покрило вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням його фізичного зносу. Висновок експерта про вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача суперечить вимогам національних стандартів з оцінки майна та містить недостовірні вихідні дані, тобто цей висновок є неналежним і недопустимим доказом. ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля без вирахування суми податку на додану вартість, однак, він не довів факт проведення такого ремонту та понесення витрат зі сплати цього податку. Водночас судом не вирішено питання про передачу відповідачеві деталей пошкодженого транспортного засобу, що підлягали заміні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої  ОСОБА_1  внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначений судом без урахування характеру та обсягу душевних страждань останнього, вимог розумності та справедливості, відтак, цей розмір відшкодування є завищеним і не відповідає фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову. Також суд здійснив розподіл судових витрат із порушенням вимог процесуального закону, а саме без врахування принципу пропорційності задоволення позовних вимог і співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а основне та додаткове рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на їх законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення суду не відповідають.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон, який підлягав застосуванню (статтю 1192 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), статтю 29 Закону України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон №1961-ІV), статтю 4 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VІ)), а також не дотримався приписів статей 137, 141, 176 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права основне рішення в частині стягнення майнової шкоди та судових витрат і додаткове рішення в цілому слід скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Автомобіль «Renault Clio 1.5 dCі» реєстраційний номер НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_1 
ОСОБА_2 є володільцем автомобіля «DAF XF 95.380» реєстраційний номер НОМЕР_1 і причепа «SCHMITZ SCS 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать на праві власності ОСОБА_3 
3 вересня 2021 року АТ «СК «ІНГО» і ОСОБА_3 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №205723378), за умовами якого АТ «СК «ІНГО» застрахувало відповідальність володільця причепу «SCHMITZ SCS 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди на строк з 3 вересня 2021 року до 2 вересня 2022 року включно. Цим договором визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, – 260 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, – 130 000 грн (франшиза – 0 грн).
5 травня 2022 року АТ «СК «ІНГО» і ОСОБА_3 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №208864850), за умовами якого АТ «СК «ІНГО» застрахувало відповідальність володільця автомобіля «DAF XF 95.380» реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди на строк з 20 травня 2022 року до 19 травня 2023 року включно. Цим договором визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, – 260 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, – 130 000 грн (франшиза – 1 300 грн).
19 червня 2022 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «DAF XF 95.380» реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «SCHMITZ SCS 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Б. Хмельницького, у смт. Летичеві, Хмельницької області, в порушення пункту 10.9 Правил дорожнього руху під час руху заднім ходом вчинив наїзд причепом на належний ОСОБА_1 автомобіль «Renault Clio 1.5 dCі» реєстраційний номер НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.
На місці аварії сторони склали европротокол, згідно якого ОСОБА_2 визнав свою вину у дорожньо-транспортній пригоді.
Згідно висновку експерта від 23 грудня 2022 року №062/22: вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Renault Clio 1.5 dCі, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, враховуючи пошкодження, зазначені в акті огляду транспортного засобу від 20 грудня 2022 року, станом на час завершення виконання даного дослідження складає 33 416 грн 62 коп.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Renault Clio 1.5 dCі, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, враховуючи пошкодження, зазначені в акті огляду транспортного засобу від 20 грудня 2022 року, станом на час завершення виконання даного дослідження складає 21 162 грн 60 коп.
За наслідками страхового випадку АТ «СК «ІНГО» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування: 13 вересня 2022 року – 12 521 грн 95 коп., 16 вересня 2022 року – 1 293 грн 50 коп., 2 лютого 2023 року – 8 336 грн 16 коп., а всього – 22 151 грн 61 коп.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо відшкодування майнової шкоди

Частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.
Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Закон України №1961-ІV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Із положень статті 3 Закон №1961-ІV слідує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
В силу статті 29 Закону №1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Як передбачено частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно частини першої статті 9 Закону №2658-ІІІ методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі – КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395, в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі – Методика),
Методика застосовується, в тому числі, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, і для визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (пункт 1.4 Методики).
Із положень пункту 2.4. Методики слідує, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
В силу пунктів 8.1, 8.3 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту (вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів, вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту) з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ (величина втрати товарної вартості).
Частиною першою статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У разі пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. При цьому відшкодуванню підлягають лише ті витрати потерпілого, які пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля від наслідків дорожньо-транспортної пригоди. 
Визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження, здійснюється з урахуванням оціночних процедур, установлених чинним законодавством, у тому числі Методикою, за наслідками яких визначається вартість відновлювального ремонту (вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів, вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту) з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається на момент розгляду справи чи виконання відновлювальних робіт.
Зібрані докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія  ОСОБА_2 , внаслідок чого потерпілому ОСОБА_1 завдано майнової шкоди.
Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «DAF XF 95.380» реєстраційний номер НОМЕР_1 і причепа «SCHMITZ SCS 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована АТ «СК «ІНГО», яке визнало дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком і виплатило  ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 22 151 грн 61 коп.
Суд першої інстанції встановив ці обставини правильно.
Водночас суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 мають бути відшкодовані реальні збитки, тобто витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням його фізичного зносу.
Згідно висновку експерта від 23 грудня 2022 року №062/22 (а.с. 30-63) коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Renault Clio 1.5 dCі» реєстраційний номер НОМЕР_3 на час дорожньо-транспортної становить 0,70 (Ез), у зв`язку з чим вартість матеріального збитку, заподіяного власнику цього автомобіля складає 21 162 грн 60 коп.
Оскільки АТ «СК «ІНГО» відшкодувало ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням його фізичного зносу в межах ліміту відповідальності страховика, а матеріали справи не містять відомості про фактичне здійснення ремонту цього автомобіля, то підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 11 265 грн 46 коп. матеріальної шкоди відсутні.
Доводи ОСОБА_2 про те, що висновок експерта від 23 грудня 2022 року №062/22, який складений на замовлення позивача, є неналежним і недопустимим доказом, не ґрунтуються на фактичних обставинах і чинному законі.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі висновками експертів.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За змістом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 102 ЦПК України висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Із положень частини першої статті 106 ЦПК України слідує, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Висновок експерта є одним із доказів, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Процесуальний закон передбачає можливість проведення експертизи як на підставі ухвали суду, так і на замовлення учасника справи.
Висновок, який склав експерт за зверненням учасника справи, має силу доказу у справі як і висновок експерта, призначеного судом.
Водночас у висновку експерта, складеного на замовлення учасника справи, має бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Незазначення експертом у висновку цих відомостей тягне за собою визнання судом такого висновку неналежним і недопустимим доказом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18).
ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги про відшкодування збитків висновком експерта від 23 грудня 2022 року №062/22, в якому зазначено, що цей висновок підготовлено для подання до суду, а експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому ОСОБА_2 не навів достатніх аргументів про те, що висновок експерта суперечить вимогам національних стандартів з оцінки майна та містить недостовірні вихідні дані.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно розцінив указаний висновок експерта як належний та допустимий доказ у справі.
Доводи апеляційної скарги про неправомірність визначення експертом розміру збитків на день експертного дослідження (момент розгляду справи), а не на день дорожньо-транспортної пригоди, суперечать закону.
Як уже зазначалося вище, шкода потерпілому відшкодовується у розмірі реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямих збитків, яких зазнав потерпілий.
За загальним правилом у разі проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу потерпілим сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного законом податку на додану вартість (пункт 36.2 статті 36 Закону №1961-ІV). Наразі, потерпілий має право на відшкодування витрат зі сплати цього податку за рахунок страховика, якщо понесення ним таких витрат під час відновлювального ремонту транспортного засобу буде підтверджено відповідними доказами.
Оскільки АТ «СК «ІНГО», яке не є учасником процесу, відшкодувало ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля без її зменшення на суму податку на додану вартість у розмірі 2 917 грн 63 коп. (17505,75-(17505,75:1,2)), то суд апеляційної інстанції не вважає за необхідне обговорювати правильність таких дій страховика.
Отже, в позові ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення 11 265 грн 46 коп. майнової шкоди слід відмовити.
У зв`язку з цим апеляційним судом не може бути вирішено питання про передачу відповідачеві деталей пошкодженого транспортного засобу, що підлягали заміні.

б) щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
За змістом частини третьої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок знищення чи пошкодження її майна, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.
У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зібрані докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 автомобіль отримав механічні пошкодження та потребував відновлювального ремонту, внаслідок чого позивач зазнав душевних страждань.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди  ОСОБА_1 переніс психологічний стрес, відчував дискомфорт і побоювання за свою власність, були порушені нормальні життєві зв`язки позивача, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд керувався вимогами розумності та справедливості.
Отже, висновок суду першої інстанції про присудження з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000 грн моральної шкоди є обґрунтованим.
Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що названа сума є належною компенсацією завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, що сприятиме відновленню порушених прав останнього.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильності визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

в) щодо судових витрат сторін у суді першої інстанції

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та на проведення експертизи (пункти 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом №3674-VI.
Статтею 1 Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір – збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За змістом частини першої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
В силу підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів – сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, – загальною сумою всіх вимог.
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою . Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Статтею 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір, витрати на проведення експертизи та витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Законом №3674-VI визначені ставки судового збору, зокрема за подання фізичною особою позову майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Витрати сторін на проведення експертизи встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір цих має бути співмірним зі складністю виконаної експертом роботи, її обсягом та часом, витраченим експертом на виконання робіт.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на проведення експертизи та на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
За загальним правилом стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві – пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Позов ОСОБА_1 містить дві вимоги майнового характеру (стягнення майнової та моральної шкоди) з ціною 21 265 грн 46 коп. (11265,46+10000), а тому за його подання позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп. (2684?0,4). Натомість, він сплатив судовий збір за подання позову у розмірі 3 757 грн 60 коп. (т. 1 а.с. 71, 72).
Крім того, у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 поніс обґрунтовані витрати на проведення автотоварознавчої експертизи.
Так, згідно квитанції від 23 грудня 2022 року (т. 1 а.с. 29) ОСОБА_1 оплатив вартість висновку експерта від 23 грудня 2022 року №062/22 у розмірі 3 000 грн.
На підставі договору про надання правової допомоги від 17 листопада 2022 року (т. 1 а.с. 74, 202) адвокат Порозов Д.В. надавав ОСОБА_1 професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. За умовами додаткової угоди №1 від 7 грудня 2022 року до цього договору (т. 1 а.с. 203) сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 15 000 грн (пункт 1).
Із акта наданих послуг (виконаних робіт) від 23 червня 2023 року (т. 1 а.с. 206) слідує, що адвокат Порозов Д.В. надав  ОСОБА_1 юридичні послуги у виді надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, вивчення матеріалів (документів) справи, законодавчої бази та судової практики, складення позовної заяви та формування додатків (копій документів), складення інших процесуальних документів, витребування доказів, вивчення відзиву на позов і приймання участі в судових засіданнях.
Згідно квитанції від 9 грудня 2022 року (т. 1 а.с. 205)  ОСОБА_1 сплатив адвокату Порозову Д.В. 20 050 грн.
В суді першої інстанції ОСОБА_2 заявив клопотання про зменшення розміру указаних судових витрат у зв`язку з невідповідністю їх критеріям співмірності (т. 1 а.с. 107-117).
Визначений адвокатом Порозовим Д.В. і Кривоносом О.М. фіксований розмір витрат на професійну правничу допомогу (15 000 грн) є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для позивача.
Також є співмірним розмір понесених ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи (3 000 грн).
За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що розмір понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідає критеріям реальності та співмірності, а оскільки позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, то ці судові витрати слід покласти на відповідача.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи та неспівмірність понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими.
Проте, визначаючи розмір судових витрат, які слід було покласти на ОСОБА_2 , суд не врахував невідповідність сплаченого ОСОБА_1 судового збору дійсній ставці цього збору та пропорційність розподілу судових витрат відповідно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з цим, як основне, так і додаткове рішення суду першої інстанції, в частині розподілу судових витрат підлягають скасуванню.
Оскільки за наслідками перегляду справи в апеляційному суді позов ОСОБА_1 задоволено на 28,21% (6000?100:21265,46), то з ОСОБА_2 на користь позивача слід присудити: 302 грн 86 коп. судового збору за подання позову (1073,60?28,21%), 846 грн 30 коп. витрат на проведення експертизи (3000?28,21%), 4 231 грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу (15000?28,21%), - а всього – 5 380 грн 66 коп.
Всупереч приписів статті 141 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив питання про відшкодування понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.
Із матеріалів справи слідує, що на підставі договору про надання правової допомоги від 10 квітня 2023 року (т. 1 а.с. 128) адвокат Янчишин В.Й. надавав ОСОБА_2 професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. За умовами цього договору сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 1 000 грн за одну годину роботи адвоката (пункт 4.1). Клієнт зобов`язався оплатити адвокату вартість правничої допомоги протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили (пункт 4.2).
Згідно акту виконаних робіт №01 від13 квітня 2023 року (т. 1 а.с. 129) адвокат Янчишин В.Й. витратив на надання правової допомоги ОСОБА_2 7 годин часу. Зокрема, адвокат Янчишин В.Й. надавав клієнту консультації з правових питань, вивчав матеріли (документи) справи, чинне законодавство та судову практику (1 година роботи), підготовив та подав відзив на позовну заяву з додатками (4 години роботи), приймав участь у судових засіданнях (2 години роботи). Вартість наданих адвокатом Янчишиним В.Й. юридичних послуг склала 7 000 грн.
Визначений адвокатом Янчишиним В.Й. і Лебеденком В.І. розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт і значенням справи для відповідача. До того ж, ОСОБА_1 не ставив під сумнів співмірність витрат на правничу допомогу, які має понести ОСОБА_2 , та не заявляв клопотання про зменшення розміру цих витрат.
Оскільки позов  ОСОБА_1 задоволено частково (на 28,21%), то з останнього на користь ОСОБА_2  слід присудити 5 025 грн 30 коп. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції (7000?71,79%).
Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від сплати ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 355 грн 36 коп. (5380,66-5025,30).

3.        Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував усі обставини справи та не застосував правильно норми чинного законодавства, у зв`язку з чим ухвалені ним основне рішення в частині стягнення майнової шкоди та судових витрат і додаткове рішення в цілому не можуть залишатися в силі. В указаній частині основне рішення та в цілому додаткове підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 11 265 грн. 46 коп. майнової шкоди слід відмовити.
Одночасно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 355 грн 36 коп.
В частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди основне рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, внаслідок чого підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо судових витрат у суді апеляційної інстанції

ОСОБА_2 оскаржив основне рішення суду лише в частині стягнення 11 265 грн. 46 коп. майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди, що становить 76,49% від заявлених вимог (16265,46?100:21265,46). Тому він мав сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 231 грн 79 коп. (1073,60?150%?76,49%) (згідно частини четвертої статті 6 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір»).
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено на 69,26% (11265,46?100:16265,46), то з  ОСОБА_1  на користь останнього слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 853 грн 14 коп. (1231,79?69,26%).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2023 року в частині стягнення майнової шкоди та судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.
Додаткове рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 7 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування 11 265 гривень 46 копійок майнової шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_5 ) на користь  ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_6 ) 355 гривень 36 копійок судових витрат, понесених в суді першої інстанції.
Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_5 ) 853 гривень 14 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох 

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Цибульський Д.В.                
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 34