УХВАЛА
Іменем України
18грудня 2023 року
м. Київ
справа № 953/1780/23
провадження № 51 - 5479 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Київського районного суду м. Харкова від 09 червня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12022221100000939 по обвинуваченню 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Великий Бурлук, Великобурлуцького району, Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України), 
встановив:
За вироком Київського районного суду м. Харкова від 09 червня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права займатися фінансово-господарською діяльністю на строк 10 років та з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
За обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, 18 червня 2022 року в денний час, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , у супроводі військовослужбовця рф, приїхав до місця мешкання свого знайомого - ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 та погрожуючи останньому застосуванням насильства з боку військовослужбовця рф, у якого в руках була стрілецька вогнепальна зброя, наказав йому віддати ключі від належного останньому транспортного засобу ВАЗ 2121 р.н. НОМЕР_1 , який був припаркований на території ПОСП «Бурлуцьке», з метою подальшої передачі зазначеного транспортного засобу представникам збройних формувань держави-агресора російської федерації. ОСОБА_6 , розуміючи, що військовослужбовець рф може застосувати до нього у разі відмови стрілецьку вогнепальну зброю, злякавшись за своє життя, передав ОСОБА_5 ключі від цього транспортного засобу.
Після чого, ОСОБА_5 у супроводі військовослужбовців держави-агресора російської федерації, приїхав до території ПОСП «Бурлуцьке», за адресою: Харківська обл., Куп`янський р-н, с. Плоске, вул. Українська, 4, де передав військовослужбовцю держави-агресора російської федерації ключі від транспортного засобу ВАЗ 2121 р.н. НОМЕР_1 , а військовослужбовець рф, в свою чергу, отримавши ключі, сів за кермо цього транспортного засобу та виїхав на ньому з території підприємства, тим самим обернув його на користь збройних формувань держави-агресора рф.
Далі, ОСОБА_5 , перебуваючи на зазначеній вище території, завів належний ПОСП «Бурлуцьке» трактор «Беларус-1221.2», керуючи яким, виїхав з території підприємства, та в подальшому передав вказаний трактор представникам збройних формувань держави-агресора російської федерації.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 26 жовтня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 09 червня 2023 року - без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій вона порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.
Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що ОСОБА_5 не мав умислу на вчинення, інкримінованого кримінального правопорушення, а всі його дії були вимушені. Вказує, що в ході судового розгляду сторона захисту посилалася на відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, проте суд доводи в цій частині визнав безпідставними. Вказує, що в справі наявні докази того, що ОСОБА_5 передав незаконним збройним формуванням держави агресора матеріальні ресурси під безпосереднім впливом та такі дії були необхідні для усунення небезпеки, що йому загрожувала. Вважає, що місцевий суд безпідставно критично поставився до показань свідка ОСОБА_7 , взявши за основу лише показання свідків обвинувачення. Вказує, що показання свідків є неналежними та недопустимими, оскільки вони надані під примусом слідчого. Захисник звертає увагу, що ОСОБА_5 є особою з інвалідністю, не судимий, на обліках психіатра та нарколога не перебуває. Рішення судів є невмотивованими та не відповідають вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
?Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, якими вона обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам її апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, послався на докази, які досліджені під час судового розгляду, є допустимими, достовірними та достатніми.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 ,  ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , зміст показань яких детально викладений у вироку. 
Крім того, цей суд встановив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 від 12 січня 2023 року по АДРЕСА_3 , під час проведення якого свідок показав де 18 червня 2022 року стояв ОСОБА_5 та російський військовий з автоматом та як ОСОБА_5 сказав дати автомобіль «Ниву». Дізнавшись, що автомобіль знаходиться в тракторній бригаді, ОСОБА_5 сказав віддати військовому ключі; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12 січня 2023 року зі свідком ОСОБА_11 по  АДРЕСА_2 , під час проведення якого свідок показав як російські військові заїжджали на територію на автомобілі «Газель», який належить ОСОБА_5 , вибили ворота, проїхали по території до складського приміщення, з якого вилучили автомобіль «Нива», що належить ОСОБА_6 , та компресор червоного кольору, вилучення проходило в присутності двох військових рф, діями яких керував ОСОБА_5 . Показав на місце, де ОСОБА_5 було передано ключі від автомобіля «Нива», яка була в складському приміщенні, російським військовослужбовцям, з цього приміщенні російській військові вигнали автомобіль та на ньому поїхали з території приміщення з компресором червоного кольору. Свідок ОСОБА_11 показав площадку, де стояв трактор, навпроти складського приміщення, на тракторі за кермом виїхав ОСОБА_5 , сказав, що це йому дозволили російські військові. Пояснив, що ОСОБА_5 братався з російськими військовими; висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-23/2743-АВ від 17 лютого 2023 року, відповідно до якого ринкова вартість колісного транспортного засобу «Белорус-1221.2» станом на 18 червня 2022 року становить 445198,14 грн.  
Переглянувши вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника, у постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився із рішенням місцевого суду та обґрунтовано зазначив, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, ґрунтуються на доказах, які детально наведені у вироку та відповідають фактичним обставинам справи, зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.
Так, допитаний у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що транспортом за вказаних вище обставин він не заволодівав, брав тільки ключі, а автомобіль забрали російські військові. Трактор відігнати його змусили теж російські військові, на території підприємства ПОСП «Бурлуцьке» йому та його брату ОСОБА_17 військові сказали відігнати автомобіль «Газель» та трактор до місця дислокації російських військових, на що вони «Газель» відігнали їм, а трактор сховали. На наступний день повернули трактор в бригаду. З показами свідків він не згоден, вважає, їх змусили надавати вказані показання під примусом слідчого. Він вчиняв злочини під примусом, «братами» російських військових він не називав, а говорив «браття-слов`яни». Вдома російські військові у нього не жили. Російські військові приїжджали до нього тричі, шукали зброю. Коли російські військові зайшли в село Плоске Куп`янського району Харківської області, через місяць він з сином планували скоїти підривну групу, розібрали російський танк, витягли з нього боєприпаси та інше та здали в райвідділ, коли вже зайшли наші війська. Він визнає, що вчиняв інкриміновані йому дії, але діяв він не добровільно, до передачі транспортного засобу його змушували під автоматом. Він це зробив під примусом, і був вимушений знаходиться разом з військовими, оскільки його примушували та погрожували. Дружніх відносин з російськими військовими у нього не було. 
Разом з тим, суди позицію обвинуваченого ОСОБА_5 про невизнання винуватості оцінили критично, розцінивши її як намір уникнути відповідальності за фактично вчинений злочин та як спосіб захисту, зазначивши при цьому, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні.
Так, суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 спростовуються іншими дослідженими місцевим судом доказами, зокрема:
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 18 червня 2022 року ОСОБА_5 десь о другій половині дня заїхав на територію охоронюваного об`єкту ПОСП «Бурлуцьке», де він працює охоронником, коли в`їжджав, ворота вибивав, на територію заїхав зі своїм братом ОСОБА_18 , через хвилин п`ять на територію заїхали війська російської федерації. Вони почали відкривати двері складських приміщень, виносили компресор, все грузилося в автомобіль ОСОБА_5 , грузили компресор вп`ятьох: два російських військових та ОСОБА_5 з братами. Потім ОСОБА_5 з братом завели два трактора, належні ПОСП «Бурлуцьке», однак виїхав з території тільки ОСОБА_5 на тракторі, а брат залишив трактор, сів в автомобіль та поїхав за ОСОБА_5 . Потім вони повернулись, та продовжували грузити в автомобіль запчастини, і так чотири рази. Приблизно о 19.00 год. вони виїхали з охоронюваної території з військовими рф, які до цього заволоділи автомобілем «Нива», який вони також забрали з собою. У ОСОБА_5 стосунки з російськими військовими були доброзичливі, вони обіймалися та тиснули руки один одному;
- показаннями свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що 18 червня 2022 року після обіду вони зупинили роботу, виїхали, повернулись до насосної свердловини, щоб забрати трактор та бригаду, стояли два трактори і один механізатор, спитав, де другий механізатор, який був на повороті. Метрів 50 від свердловини стояли російські військові з двома танками, там був парк, та вони там базувалися. Він приїхав туди за механізатором, до нього одразу підійшов один з російських військових, він сказав, що йому потрібно забрати свого механізатора, щоб трактор відвести, військовий сказав, щоб він говорив із ним на російській, потім він наказав стояти, і іншому військовому крикнув, що він їм погрожує. Російський військовий був п`яний, вхопився за відкрите вікно автомобілю і сказав йому, що він нікуди не поїде, або вони його розстріляють, йому нічого не залишилось робити, крім як натиснути на «газ» та поїхати. Він приїхав до бригади, поставив автомобіль під навіс, спустився опломбувати двері, та почув постріли та крики, потім все затихло, хвилин через п`ятнадцять підійшла охорона, шукали його. Він піднявся, російські військові поїхали. Через ще 15 хвилин приїхав його син, сказав, що російські військові його шукали, та якщо його за годину не знайдуть, вони їх всіх розстріляють. Він приїхав до російських військових, військовий спитав, чи правда, що йому 65 років, сказав, що справу цю замнуть, якщо принесуть йому пляшку пива. Біля військових стояв ОСОБА_5 та говорив, що цей військовий його брат. Вони привезли їм пиво та він поїхав додому, приблизно через пів години до його дому приїхав ОСОБА_5 з російським військовим, «бурятом». ОСОБА_5 сказав йому дати автомобіль, військовий мовчав, він сказав, що автомобіля немає, ОСОБА_5 знов наказав дати автомобіль та вказував на військового з автоматом. Він змушений був дати ключі від автомобіля та вони поїхали. Через годину ОСОБА_19 із дружиною ОСОБА_20 пригнав розбитий автомобіль та віддали його; 
- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що 18 червня 2022 року бачив автомобіль «Газель» ОСОБА_5 біля танків, де були російські військові. 19 червня 2022 року він був на роботі з ОСОБА_21 , почули звук, що їде трактор через поле, брудний, заїхав трактор, в кабіні сиділи ОСОБА_5 та ОСОБА_22 , хто був за кермом не знає, вони хотіли взяти інший трактор, приїхала дружина ОСОБА_5 та забрала їх обох;
- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що 18 червня 2022 року ввечері приїхав ОСОБА_6 до майстерні, поставив автомобіль біля «курилки» та пішов вниз, приблизно через 5 хвилин заїхав ОСОБА_5 на «Газелі» разом із російськими військовими, вони вискочили та почали стріляти в повітря та автомобіля. Потім військові з ОСОБА_8 поїхали до ОСОБА_6 додому. Через деякий час приїхав ОСОБА_6 , загнав свій автомобіль у бокс, та закрив його, запломбував бокси, і через деякий час знов приїхала «Газель» під керуванням ОСОБА_5 та п`яний ОСОБА_22 , ОСОБА_5 бігав та кричав, що військові приїдуть, розстріляють всіх. Після чого він поїхав додому. Зранку вони приїхали на майстерню, всі бокси були відчинені. ОСОБА_5 співпрацював з російськими військовими добровільно, погроз відносно ОСОБА_5 за сторони російських військових не бачив;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що 18 червня 2022 року він заїхав в гараж та побачив російських військових разом із ОСОБА_5 та його автомобіль «Газель». Один військовий стояв біля прохідної, а інші йшли біля цеху. Він заїхав у бокс, коли вийшов, їх вже не було, вони поїхали. Охоронець сказав, що російські військові обстріляли його автомобіль. Жінка ОСОБА_5 торгувала цигарками, він приїжджав до них додому купити цигарки та бачив, як у них в дворі за столом сидів ОСОБА_5 разом із російськими військовими. Також особисто бачив, як ОСОБА_5 керував автомобілем «Газель»;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що 18 червня 2022 року приблизно о 22:00 год. у селищі Лебедівка Великий Бурлук, приїхав ОСОБА_5 на «Газелі» на пляж із російськими військовими, у них там бесідка є, вони зайшли у цю бесідку. Через деякий час автомобіль поїхав, її чоловік пішов у бесідку, оскільки вони приглядають за бесідкою, в бесідці були чарки, рушники, граната, жилет, штик-ніж, потім російські військові повернулись забрати свої речі. З ранку вона знов побачила ОСОБА_5 , він приїхав забрати автомобіль «Газель»;
-показаннями свідка ОСОБА_15 , допитаного у суді першої інстанції, який пояснив, що приблизно 15 червня 2022 року російські військові «буряти» з`явилися у них в с. Плоске Куп`янського району Харківської області. 18 червня 2022 року приблизно о 20:00 год. вони приїхали п`яні з ОСОБА_5 на «Газелі». Російські військові сказали, що ОСОБА_5 привіз їх, оскільки сказав, що внизу готель, де можливо спати, відпочивати, їсти. Наступного дня близько 09:00 год. ОСОБА_5 приїхав зі своїм братом, та двома жінками, заправили автомобіль, десь збиралися їхати, ОСОБА_5 обнявся з військовими. Вони поїхали, а близько 11:00 год. приїхали тягачі та ОСОБА_5 забрав російських військових, та повіз їх на своїй «Газелі». ОСОБА_5 привозив російським військовим воду, дрова, м`ясо;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , який суду першої інстанції пояснив, що 18 червня 2022 року він був удома, побачив у вікно, що біля будинку зупинилася біла «Газель», за кермом якої був ОСОБА_5 , з неї виплигнули російські військові та забігли до них у двір з автоматами. Потім російські військові вибігли, сіли в «Газель та поїхали, з ними був ОСОБА_8 . Він зайшов в хату і сказав, що батька ОСОБА_6 шукають, у зв`язку з тим, що він під`їхав до тракториста військових ОСОБА_20 , він сидів з військовими випивав, і сказав, щоб він відігнав тракторну бригаду, російський військовий підійшов до дверей, та батько побіг від них, а російський військовий впав, і вони погналися за ним. Військові спілкувалися з його батьком - ОСОБА_6 , після чого вони поїхали додому. Через деякий час знов приїхала «Газель» з російськими військовими, за кермом був ОСОБА_5 . ОСОБА_5 спілкувався з російськими військовому по дружньому, не під примусом;
- показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що 18 червня 2022 року, коли вони з  ОСОБА_6 були в гаражі, здалеку з`явився ОСОБА_5 з російськими військовими та почали стріляти. Потім він запитав у ОСОБА_5 , навіщо вони так роблять, що ОСОБА_6 є людиною похилого віку, на що ОСОБА_5 сказав, що він образив їх «братана».
Також свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_6 сказав ОСОБА_23 , щоб він відігнав трактор в гараж, вони почали від`їжджати, до них підійшов «бурят» російський військовий, десь зачепився і впав, а вони поїхали далі в гараж, і потім до них приїхав ОСОБА_5 з російськими військовими і почали стріляти, а ОСОБА_5 сидів в автомобілі, потім ОСОБА_6 почув постріли та сховався, російські військові заїхали до ОСОБА_6 додому, його там не було, «бурят» сказав, щоб його знайшли за годину, вони знайшли його та поїхали до військових. Проте, суд не прийняв до уваги показання в цій частині, оскільки ці показання є такими, що надані з чужих слів.
Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.
За змістом ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Водночас місцевий суд встановив, що показання вищевказаних свідків є конкретними, узгоджуються між собою та із сукупністю інших доказів.
Крім того, свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, є належними, допустимими, достовірними доказами, а тому підстави сумніватися у їх показаннях у суду також відсутні.  
Разом з тим, місцевий суд критично сприйняв показання свідка ОСОБА_7 , пославшись, зокрема, на те, що вона є дружиною ОСОБА_5 та, відповідно, зацікавленою особою.
Як убачається із оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого суду, що з сукупного аналізу показань допитаних у судовому засіданні свідків та досліджених інших доказів випливає, що ОСОБА_5 вчиняв умисні дії, а саме передачу матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора.
При цьому колегія суддів наголошує, що сторона захисту, реалізуючи свої права відповідно до приписів статей 22, 26 КПК України, не була позбавлена можливості звертатися до правоохоронних органів із заявами з приводу надання завідомо неправдивих показань свідками,подана захисником касаційна скарга, а також оскаржувані судові рішення не містять інформації про притягнення зазначених свідків до кримінальної відповідальності за неправдиві показання або звернення сторони захисту з цього приводу до правоохоронних органів. При цьому, будь яких інших підстав для визнання недопустимими доказами показання свідків сторона захисту не наводить.
Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані та досліджені докази, суди слушно зауважили, що сторона захисту не навела жодної обставини, на підставі якої можна було б піддати сумніву вказані докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_5 
?Щодо доводів касаційної скарги, що у діях      ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, оскільки вони були вчиненні під психологічним та фізичним примусом
Так, відповідно до ч. 1 ст. 40 КК України, не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду правоохоронюваним інтересам, вчинена під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками.
При цьому, судами встановлено, що допитані у судовому засіданні свідки послідовно пояснювали про доброзичливі стосунки ОСОБА_5 з представниками збройних формувань держави-агресора під час окупації с. Плоске Куп`янського району Харківської області, які об`єктивно вказують на добровільність дій ОСОБА_5 . Докази, що останнього примушували до вчинення зазначених умисних дій, відсутні.
Водночас суди дійшли висновку в оскаржуваних рішеннях, що під час судового розгляду судом першої інстанції не встановлено будь яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до ОСОБА_5 застосовувалися заходи фізичного та/або психічного примусу, внаслідок застосування якого ОСОБА_5 передав збройним формуванням держави-агресора матеріальні ресурси.
Призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією ч. 4 ст. 111-1 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Решта доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 висновків судів першої та апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статтей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 09 червня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                               ОСОБА_3