ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 635/8304/15-к
провадження № 51-4337км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не  судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст.  309 Кримінального кодексу України (далі - КК),
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК,
за касаційною скаргою прокурора на вирок Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263  КК та виправдано. 
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, за обставин, докладно викладених у мотивувальній частині вироку суду, правильність відображення яких прокурор в касаційній скарзі під сумнів не ставить. 
ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.
На підставі пунктів «г», «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.
Також вказаним вироком засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК із  застосуванням ч. 1 ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на  строк 6 років 6 місяців з конфіскацією майна. Судові рішення щодо нього в  касаційному порядку не оскаржуються.
Крім того, вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 12 квітня 2023 року змінив вирок суду першої інстанції та у порядку ст. 404 КПК звільнив засудженого за ч. 1 ст. 309 КК ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі статей 49, 74 КК у зв`язку із  закінченням строків давності.
Виключив з вироку посилання про призначення ОСОБА_7 покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК. Ухвалив вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК до  покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією майна.
В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Вирок суду щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку не оскаржувався. 
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить змінити оскаржені судові рішення у зв`язку із  неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а  саме незастосуванням закону, який підлягав застосуванню - ч. 5 ст. 74 КК, ч. 1 ст.  49  КК, та звільнити ОСОБА_6 від призначеного за ч. 1 ст. 309 КК покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В решті оскаржені судові рішення залишити без зміни.
Вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги, що на час ухвалення вироку та розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції сплив строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК. 
Звільняючи ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі пунктів «г», «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» суд не роз`яснив ОСОБА_6 право на  звільнення від  кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК. На думку прокурора, звільнення засудженого від покарання на підставі статей 74, 49 КК є більш сприятливим наслідком.
Зазначає, що у порушення вимог ч. 2 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) апеляційний суд не прийняв рішення його про звільнення від  покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити частково, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, взявши до уваги його волевиявлення, відображене у письмовій заяві, направленій на адресу Суду.
Від ОСОБА_6 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду без його участі та без участі його захисника, де він також підтримав касаційну скаргу та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК.
Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про  особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та  невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і  особі засудженого.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й  достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як передбачено ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Прокурор у касаційній скарзі не оспорює обґрунтованість висновків суду про  виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК та ч. 1 ст. 263 КК. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд визнав доведеним, що   ОСОБА_6 на початку вересня 2015 року незаконно придбав, виготовив та зберігав наркотичний засіб загальною масою 135,3204 г, який було виявлено та вилучено 10  вересня 2015 року в ході проведення обшуку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає  ОСОБА_6 .
Вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення складається із окремих самостійних дій об`єднаних єдиним наміром, де зберігання наркотичного засобу як триваюче правопорушення є закінченим з моменту припинення протиправного зберігання внаслідок вилучення наркотичного засобу правоохоронним органом. 
Починаючи з 10 вересня 2015 року почав спливати строк давності притягнення до  кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК. Як обґрунтовано зазначає прокурор, на час ухвалення 02 липня 2020 року вироку цей строк сплив. 
За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 як особа, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», за відповідним клопотанням та його письмовою згодою, був звільнений від відбування покарання на підставі ст. 1 вказаного закону.
Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку не оскаржувався. 
Колегія суддів виходить із того, що за приписами п. 2 ч. 1 ст. 49 КК (в редакції, чинній на  час постановлення вироку) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки. 
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК).
За приписами ст. 285 КПК особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про  кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи  обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку. 
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа  № 521/8873/18, провадження № 51-413кмо21) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст.  285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягається до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у  порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.
Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що  обумовлює неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Суд першої інстанції не врахував зазначених вимог кримінального процесуального закону, не роз`яснив ОСОБА_6 право бути звільненим від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження. Проте суд апеляційної інстанції вказаних вище порушень не  усунув.
Статтею 440 КПК визначено, що суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і  закриває кримінальне провадження.
Відповідно до вищевказаного правового висновку об`єднаної палати, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у суді касаційної інстанції в порядку ст. 440 КПК за умов, що до набрання вироком суду першої інстанції законної сили, закінчились строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; що ця особа не подавала до  апеляційного суду відповідне клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і суд апеляційної інстанції не роз`яснив за приписами ст. 285 КПК особі наявність зазначених підстав для звільнення від кримінальної відповідальності та  не  з`ясував її думку щодо згоди чи незгоди з таким звільненням; така особа висловила згоду в касаційному суді на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності. 
У цьому кримінальному провадженні до набрання вироком суду першої інстанції законної сили закінчились строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК, місцевий і апеляційний суд недотримались приписів ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, а під час касаційного розгляду від ОСОБА_6 надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК, отже наявні підстави до звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК у зв`язку з тим, що сплив відповідний строк давності, з огляду на що кримінальне провадження має бути закрите за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. 
Приписи ч. 5 ст. 74 ККзастосовуються у випадках, коли суд не може звільнити особу від  кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, оскільки вона заперечує проти закриття справи за закінченням строків давності, з огляду на що суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винуватою, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її  від  покарання, керуючись приписами ст. 49 КК, ч. 5 ст. 74 КК. Такі обставини в цьому провадженні відсутні. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 змінити, скасувати оскаржені судові рішення в частині звільнення  ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі закону про амністію, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК та закрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 309 КК щодо нього відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.  284 КПК, ст. 440 КПК. 
За правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, відображеному в постанові від 12 вересня 2022 року (справа  № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), якщо особа звільняється від  кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та  пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на  проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає з необхідне змінити оскаржені судові рішення в  частині стягнення з ОСОБА_6 процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, та віднести їх на рахунок держави. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 440, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково. 
Вирок Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити, скасувати судові рішення в частині звільнення  ОСОБА_6 на підставі пунктів «г», «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у  2016  році» від відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 309 КК.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження щодо нього за ч. 1 ст. 309 КК на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, у розмірі 610 (шістсот десять) гривень 40 (сорок) копійок віднести на рахунок держави. 
В іншій частині судові рішення залишити без зміни. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                               ОСОБА_3