КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
 
Апеляційне провадження                                                               Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/15847/2023                      
 
                                                       П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
  м. Київ                                                                                         Справа № 359/10288/18
09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                       - Борисової О.В.    
                                 - Левенця Б.Б.
 при секретарі         - Смолко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Чирки С.С. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про виселення з квартири,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про виселення з квартири.
В обґрунтування позову зазначала, що 28 листопада 2018 року між ОСОБА_4 ( дарувальник) та ОСОБА_2   (обдарована) був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. зареєстрований в реєстрі за № 5063, відповідно до якого дарувальник подарувала а обдарована прийняла у дар належну дарувальнику на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
Посилалась на те, що згідно довідки ОСББ «АЛЬТА» від 04 грудня 2018 року № 38, в квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року проживає родина в складі: ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_5 .
Окрім того, відповідно до довідки ОСББ «АЛЬТА» від 04 листопада 2018 року № 2,   у вказаній квартиру утворилася заборгованість по комунальним внескам у розмірі 31 401,91 грн.
Вважає, що відповідачі незаконно проживають у належній їй на праві приватної власності квартирі, утворюючи заборгованість по комунальним платежам, чим створюють  перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи викладене, просила суд виселити із квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .     
У судовому засіданні 13 вересня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Ісаєнко Олександр Васильович подав заяву про забезпечення вказаного позову. 
В обґрунтування вимог заяви зазначав, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа:   ОСОБА_4 про виселення було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3   та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування квартири (справа № 359/9533/18) що перебуває в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області. 
В подальшому, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2023 року було поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про виселення з квартири. 
Звертає увагу суду, що на сьогодні існує ймовірність того, що у спірну квартиру можуть бути вселені інші особи, що унеможливить захист порушеного права позивачки  на користування та  розпорядження своїм майном та призведе до необхідності вчинення нею додаткових зусиль  для захисту  її права шляхом пред`явлення позову до інших осіб, які можуть вселитись у її квартиру.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023 року заяву Ісаєнка Олександра Васильовича про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо поселення інших осіб і їх проживання в спірній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
В задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, 28 вересня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову  узадоволенні заяви про забезпечення позову.
          Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
          Зазначає, що Ісаєнко Олександр Васильович є представником позивача ОСОБА_2 і відповідно до ст.64 ЦПК України, він свої повноваження здійснює від імені особи, яку він представляє. Однак,  як вбачається  з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, що особисто Ісаєнко О.В. набув процесуальні права  учасника справи, в той час як таким учасником не є, так як оскаржуваною ухвалою задоволено  часткову заяву саме Ісаєнка Олександра Васильовича про забезпечення позову, а не його заяву, як представника позивачки.
           Вказує на те, що, подаючи заяву про забезпечення позову ні позивач, ні її представник не надали суду належних та допустимих доказів того, що в спірній квартирі проживають або можуть проживати інші особи, окрім відповідачів. 
         Зазначає, що позивачем не доведено, що відповідачі у справі можуть вчиняти дії щодо вселення інших осіб  для їх проживання в спірній квартирі. Однак, суд першої інстанції, всупереч вимогам ч.6 ст. 81 ЦПК України, при постановленні ухвали вдався до припущень, оскільки оскаржувана ухвала не містить належного обґрунтування.
            Вказує на те, що суд, зазначивши в резолютивній частині ухвали  про заборону будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо поселення інших осіб і їх проживання у спірній квартирі, вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не є учасниками справи, що відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.
         02 листопада 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу  представника позивача ОСОБА_2 адвоката Ісаєнка Олександра Васильовича. У вказаному відзиві  представник  зазначає, що доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що судом першої інстанції надана оцінка всім наявним в матеріалах справи доказам та вірно застосовано норми процесуального права, а тому,  на думку представника позивача, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 Зазначає що, з урахуванням вимог ч.3 ст. 150 ЦПК України, захід забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_7   та ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо поселення інших осіб і їх проживання в спірній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є співмірним  змісту заявлених позовних вимог. 
Вважає, що проживання інших осіб у даній квартирі, без згоди позивача, покладе на нього додатковий тягар щодо захисту своїх прав власника квартири.
В судове засідання  відповідачка ОСОБА_1   не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому порядку.  08 листопада 2023 року засобами електронного зв`язку на адресу апеляційного суду  надійшло клопотання  ОСОБА_1 про відкладення  розгляду справи  09 листопада 2023 року у зв`язку з її хворобою, до вказаного клопотання надано перевірку медичного висновку. Проте, вказане клопотання та   доданий до нього  документ не   містить електронно-цифрового підпису  відповідачки, а тому не підписане  відповідачкою у встановленому законом порядку  і не може бути взяте  судом до уваги. З огляду на зазначене, суд вважає можливим розгляд справи  у відсутності відповідачки  ОСОБА_1 .
Відповідач  ОСОБА_3   в судове засідання також не з`явився, про день та час слухання справи судом  повідомлений, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.
Третя особа у справі ОСОБА_4 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення третьої особи ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 листопада 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири відповідно до умов якого, дарувальник подарував, а обдарована прийняла у дар належну дарувальнику на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . 
Відповідно до повідомлення про заборгованість Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альта» співвласники квартири АДРЕСА_1 мають заборгованість по комунальним внескам у розмірі 31 401,91 грн. 
26 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міжрайонного суду Київської області з заявою про зупинення провадження у справі. 
Ухвалою Бориспільського міжрайонного суду Київської області від 18 квітня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про виселення з квартири зупинено до набрання законної сили судовим рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування квартири (справа № 359/9533/18), що перебуває в провадженні  Бориспільського міжрайонного суду Київської області.
Рішенням Бориспільського міжрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року у цивільній справі № 359/9533/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу та визнання недійсними договорів дарування квартири задоволено частково.
Встановлено факт, що ОСОБА_1   проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без укладення шлюбу в період часу з 28 листопада 2008 року до 04 лютого 2011 року . В задоволенні позову у частині інших вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2023 року в частині задоволення позову про встановлення факту, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без укладення шлюбу в період часу з 28 листопада 2008 року по 04 лютого 2011 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.
В решті рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2023 року залишено без змін.
Задовольняючи частково заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Ісаєнка Олександра Васильовича про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що захід забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо поселення інших осіб і їх проживання в спірній квартирі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , який представник позивача просить застосувати, повністю відповідає змісту заявлених вимог та є співмірним заходом  забезпечення вказаного позову. Також суд першої інстанції зазначив, що проживання інших осіб у вищевказаній квартирі без згоди позивача покладе на нього додатковий тягар для захисту своїх прав.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі   № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу  забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідачі незаконно проживають у належній їй на праві власності квартирі, а тому просила суд виселити із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 
З урахуванням фактичних обставин справи та змісту позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що даний вид забезпечення позову є належним, відповідно до предмета спору,  при вжитті вказаного заходу   забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, він  стосується і пов`язаний із позовними вимогами позивача. Такий  вид забезпечення позову, як заборона відповідачам та будь- яким іншим особам вчиняти дії щодо поселення інших осіб і їх проживання в спірній квартирі є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення та ефективного захисту прав позивача.
При вжитті заходів забезпечення позову судом обґрунтовано враховано, як зміст вимог позивача, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від  22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
При цьому, колегія суддів враховує, що даний захід не є тотожним позовним вимогам, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.
Доводи апеляційної скарги  про те, що  Ісаєнко Олександр Васильович є представником позивача ОСОБА_2 і відповідно до вимог ст.64 ЦПК України, він свої повноваження здійснює від імені особи, яку він представляє,  захищаючи її процесуальні права та обов`язки. Однак,  з резолютивної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що  особисто Ісаєнко О.В. набув процесуальні права саме учасника справи, в той час як ним не є, колегія суддів відхиляє,  оскільки, як вбачається зі вступної частини оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що заява про забезпечення позову подана представником позивача. В резолютивній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначає, що заява Ісаєнка Олександра Васильовича про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. При цьому суд першої інстанції не визначає процесуальний статус Ісаєнка Олександра Васильовича , як сторони даної цивільної справи, а зазначає його саме як представника позивачки  ОСОБА_2 , в інтересах якої і була подана представником  адвокатом  Ісаєнко  Олександром Васильовичем заява про забезпечення позову  .
Доводи апеляційної скарги  відповідачки про те, що позивачем не доведено, що відповідачі у справі можуть вчиняти дії щодо вселення інших осіб і їх проживання в спірній квартирі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так як відповідачі проживають у вказаній  квартирі і мають можливість до вирішення спору по суті вчинити дії  щодо поселення у вказану квартиру інших осіб. Не вчинення  вказаних дій відповідачами  до постановлення вказаної ухвали, не свідчить про неможливість вчинення ними таких   дій  в подальшому.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що  оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки  суд першої інстанції  надав належну правову оцінку доводам заяви з урахування предмету спору та наданих до заяви доказів, вірно застосував норми  процесуального права та постановив  законну  та  обґрунтовану ухвалу.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023  постановлена з дотриманням норм   процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року

Головуючий:                                                      Судді: