ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2023 р. 	Справа № 440/5276/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 (суддя Клочко К.І.; м. Полтава) по справі № 440/5276/23
за позовом   ОСОБА_1     
до  Головного управління ДПС у Полтавській області                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Полтавській області щодо несписання безнадійного податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 335 381,06 грн.;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області внести інформацію в інтегровану картку з податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 про відсутність податкового боргу у розмірі 335 381,06 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в листопаді 2022 року позивачці стало відомо про наявність у неї податкового боргу у розмірі 335 381,06 грн. Разом з тим, податкового повідомлення - рішення та рішення суду про стягнення з неї податкового боргу вона не отримувала. Причиною виникнення податкового боргу стало анулювання ПАТ "Дельта Банк" боргу за кредитним договором, про що банк не повідомив позивачку. На думку позивача спірний податковий борг набув статусу безнадійного 01.03.2019 в силу положень пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 липня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби України в Полтавській області ( вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 44057192) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повністю.
Позивач не погодилась з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що вона не отримувала ані акту документальної перевірки, ані податкового повідомлення-рішення, на підставі якого за позивачем рахується податковий борг, ані податкової вимоги. Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2016 року по справі № 816/985/16 за адміністративним позовом про стягнення податкового боргу на суму 335 381,06 грн., також не надходила на адресу ОСОБА_1 , про її наявність остання дізналася виключно після звернення до АО «Правовий компроміс» в листопаді 2022 року. Вказує, що ГУ ДПС у Полтавській області не вживалися заходи з примусового виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2016 року у справі № 816/985/16. Вважає, що податковий борг набув статусу безнадійного та підлягає списанню на підставі п. 101 ст. 101 Податкового кодексу України. Крім того, позивач зазначає, що 16.06.2023 нею подано до суду позов до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0240441704, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 335 381,06 грн, а отже станом на поточну дату податковий борг, який є предметом спору у справі № 440/5276/23 не є узгодженим та перебуває у процедурі судового оскарження. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав. 
Судом встановлено, що 11.11.2015 працівниками ДПІ у м. Полтаві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, про що складено акт перевірки №2513/16-01-17-04/ НОМЕР_1 .
На підставі цього акта перевірки ДПІ у м. Полтаві винесено податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 №0240441704, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у загальному розмірі 335 381,06 грн.
Податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 №0240441704 направлялося на адресу відповідача та повернулося з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі № 816/985/16 адміністративний позов Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) податковий борг з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 335381 (триста тридцять п`ять тисяч триста вісімдесят одна) гривня 06 коп. на р/р 33116341700002, код бюджетної класифікації платежу 11010500, одержувач УДКС у місті Полтаві Полтавської області ЗКПО 38019510, банк одержувача: ГУДКС України у Полтавській області МФО 831019.
Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі № 816/985/16 набрала законної сили 08.10.2016. 12.07.2017 судом видано виконавчий лист.
Вважаючи податковий борг у розмірі 335381,06 грн безнадійним позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 335381,06 грн, що набрало законної сили (постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі № 816/985/16) виключає можливість списання цього боргу як безнадійного на підставі підпункту 101.2.3. пункту 101.2 статті 101 ПК України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
За приписами підпункту 19-1.1.24 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють такі функції, зокрема: здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.
Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 ПК України).
Підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Згідно з пунктом 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Пунктом 101.5 статті 101 ПК України встановлено щоквартальне здійснення списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Міністерство фінансів України наказом 28.07.2022 № 220, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.08.2022 за № 908/38244, затвердило Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків (тут і надалі у редакцій, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин – Порядок №220).
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 розділу II Порядку №220 безнадійним податковим боргом є податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 глави 9 розділу II Кодексу, - станом на дату прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС.
Згідно з пунктами 1, 5, 6 розділу IIІ Порядку №220 у випадках, передбачених підпунктами 1-5, 7, 8 пункту 2 розділу II цього Порядку, за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу, керівник (його заступник або уповноважена особа) територіального органу ДПС за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком до цього Порядку.
Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для територіального органу ДПС. Неотриманий платником податків примірник рішення зберігається у територіальному органі ДПС.
Структурний підрозділ територіального органу ДПС, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем кварталу.
Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІКС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
За приписами пункту 101.2 статті 101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється: 101.2.1. податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; 101.2.2. податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку; 101.2.3. податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом; 101.2.4. податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); 101.2.5. податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду, а для банків - на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.
Відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Аналізуючи зазначені норми закону, колегія судів вважає, що за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.
У такому разі контролюючий орган вживає заходів з метою погашення платником податку податкового боргу, до яких належать стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК України).
При цьому стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.
У разі коли контролюючий орган ініціював до стягнення податкового боргу до закінчення цього строку давності, цей податковий борг не підпадає під визначення «безнадійного», що зазначене у підпункті 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом), тому у разі його стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк його стягнення може встановлюватись тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК України.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 823/127/17, від 17.02.2022 у справі № 820/6713/17, від 20.06.2023 у справі № 813/135/16, від 13.12.2023 у справі № 804/3830/17.
З урахуванням наведеного, вжите у підпункті 101.2.3. пункту 101.2 статті 101 ПК України словосполучення «минув строк позовної давності» означає, що протягом і в межах цього строку контролюючим органом не було вжито заходів, направлених на його стягнення, або, якщо вжиті заходи не призвели до його погашення. Наявність же судового провадження про стягнення податкового боргу не дає підстав для списання такого боргу як безнадійного до отримання судового рішення про відмову у такому стягненні.
Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 15.06.2023 у справі № 380/393/21.
Застосовуючи вказані правові висновки Верховного Суду до спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що наявність судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 335381,06 грн, що набрало законної сили (постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі № 816/985/16) виключає можливість списання цього боргу як безнадійного на підставі підпункту 101.2.3. пункту 101.2 статті 101 ПК України.
З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що наявність невиконаного судового рішення про стягнення податкового боргу не перешкоджає у визнанні його безнадійним. Разом з цим варто зазначити, що законодавством не визначено термінів, за межами яких виконання судового рішення про стягнення податкового боргу має бути припинене, і тривалість процедури стягнення боргу не впливає на право стягнення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 
Решта доводів апеляційної скарги, що стосуються необізнаності позивача про наявність податкового повідомлення-рішення від 29.12.2015 №0240441704, узгодження грошового зобов`язання нарахованого вказаним рішенням, неотримання копії судового рішення від 15.06.2016  № 816/985/16, яке набрало законної сили 08.10.2016, висновків суду, з наведених вище підстав, не спростовують та жодним чином не впливають на обставини, що є предметом доказування у цій справі. 
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 по справі № 440/5276/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова