ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" листопада 2023 р.           Справа№ 910/4198/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Козир Т.П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 01.06.2023 
у справі №910/4198/23 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом  Приватного акціонерного товариства "Страхова група"ТАС"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"
про стягнення 99 500,00 грн
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 99 500,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова група"ТАС" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №FO-00562194 від 04.11.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Mercedes-Benz GLE 250, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень   ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України   отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Beetle, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ009866947, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем пропущено річний строк подання заяви на виплату страхового відшкодування, що свідчить про наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідачем у відповідності до вимог п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова група"ТАС" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/4198/23 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що судом не враховано, що позивач не міг звернутися до відповідача із заявою про страхове відшкодування в однорічний термін, оскільки в базі даних МТСБУ була відсутня інформація щодо діючого полісу страхування станом на дату ДТП, а вказану інфлормацію позивачем було отримано від водія визнаного винним у ДТП - ОСОБА_1 у ході врегулювання спору.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2023 апеляційну скаргу у справі № 910/4198/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 поновлено Приватному акціонерному товариству "Страхова група "ТАС" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/4198/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва  від 01.06.2023 у справі №910/4198/23. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/4198/23 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
До Північного апеляційного господарського суду 25.09.2023 відповідачем подано відзив, у якому спростовано доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи слідує, що приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №FO-00562194 від 04.11.2019, предметом якого є страхування транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 250, д.н.з. НОМЕР_1 .
З постанови Соснівського районного суду м. Черкаси справа №712/2797/20 від 08.04.2020 року вбачається, що водій ОСОБА_1 19.03.2020 року о 11 год. 00 хв. в м. Черкаси, по вул. Казбетська, керуючи автомобілем Volkswagen Beetle д.н.з. НОМЕР_2 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Надпільна, не надала переваги в русі автомобілю Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, та допустила з ним зіткнення, чим порушила п.16.11 ПДР України. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Вищезазначеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Mercedes-Benz GLE 250, д.н.з. НОМЕР_1 було проведено огляд про що складено акт огляду (дефектна відомість), додатковий акт огляду ТЗ (дефектна відомість) та ремонтну калькуляцію №06223_34 від 08.04.2020, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ становить 398       787,96 грн.
За страховим випадком позивачем складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №09333/34/920 від 29.04.2020 відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 398 787,96 грн.
На виконання вимог договору страховик виплатив грошові кошти в розмірі 398  787,96 грн., що підтверджується платіжним дорученням №96180 від 30.04.2020.
Статтею 27 Закону України "Про страхування"   та   статті 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen Beetle д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ9866947 з встановленим розміром страхової суми за шкоду, заподіяну майну, - 100 000,00 грн, франшизи - 500,00 грн.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Отже, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Отже, з урахуванням визначених полісом №АМ9866947 страхових сум та франшизи, розміру шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, позивач набув право на отримання від відповідача страхового відшкодування у розмірі 99 500,00 грн.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV ("Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо- транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. 
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,  МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 
- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування   передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому, саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що установлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Тому у контексті указаних обставин справи можна зробити висновок, що у   Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.
Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.
У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
З урахуванням вищенаведеного можна дійти висновку, що у даній постанові Верховний Суд з`ясовував питання, чи є обов`язковим попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування для задоволення судом вимог про відшкодування шкоди, заявлених таким потерпілим до страховика.
Ураховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що особа яка вимагає виплати може за власним розсудом звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у   статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
З матеріалів справи вбачається, що заява про виплату страхового відшкодування не була подана позивачем відповідачу, а позивач скориставшись правом вибору врегулювання спору звернувся у березні 2023 року до суду, тобто поза межами річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (19.03.2020), який є присічним і поновленню не підлягає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 вказано, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.
Право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
Суд зазначає, що строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15.
Щодо доводів апелянта, про те, що ним пропущено річний строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки в базі даних МТСБУ була відсутня інформація щодо діючого полісу страхування станом на дату ДТП, у зв`язку з перереєстрацією забезпеченого у відповідача транспортного засобу - Volkswagen Beetle д.н.з. НОМЕР_3 (на час скоєння ДТП д.н.з. НОМЕР_2 ), а вказану інфлормацію позивачем було отримано від водія визнаного винним у ДТП - ОСОБА_1 у ході врегулювання спору, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно пункту 1 статті 201 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.
У відповідності до пункту 34.1 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Натомість, позивач не був позбавлений можливості здійнити пошуковий запит стосовно забезпеченого у відповідача транспортного засобу - Volkswagen Beetle д.н.з. НОМЕР_3 (на час скоєння ДТП д.н.з. НОМЕР_2 ) за таким критерієм як VIN-код ТЗ (3VWF17ATUHM607114).
Однак, позивач не вчинив всі можливі дії для отримання відомостей стосовно діючого полісу транспортного засобу Volkswagen Beetle д.н.з. НОМЕР_3 (на час скоєння ДТП д.н.з. НОМЕР_2 ), а також не надавав суду доказів на підтвердження звернення до органів МВС з метою встановлення факту перереєстрації ТЗ, тому твердження останнього про відсутність в базі даних МТСБУ (станом на дату ДТП - 19.03.2020) інформації щодо застрахованого відповідачем автомобіля Volkswagen Beetle д.н.з. НОМЕР_3 (на час скоєння ДТП д.н.з. НОМЕР_2 ), що унеможливило позивача звернутись до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" в межах річного строку, судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані та безпідставні.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4  статті 37 вказаного Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. 
Колегія суддів зазначає, що жодних інших доказів поважності пропуску річного строку звернення до відповідача позивачем не надано.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволені позову про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" 99 500,00 грн.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України   доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/4198/23 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС".
Матеріали справи №910/4198/23 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Т.П. Козир