ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року	Львів	Справа № 380/2936/23 пров. № А/857/9207/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.
за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,
представника позивача: Науменко І.В.
представника відповідача: Думич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 380/2936/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Львівській області  про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
суддя в 1-й інстанції – Гавдик З.В
час ухвалення рішення – не зазначено.,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 01.05.2023,-

                                                В С Т А Н О В И В:

Позивач – фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі також ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі також ГУДПС у Львівській області, відповідач), в якому просив:
- рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області №37173/39/10/13-01-01-20 від 19.09.2020 року про виключення з реєстру платника єдиного податку скасувати;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Львівській області поновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 30.09.2020 року та включити до реєстру платників єдиного податку.
На обґрунтування позовним вимог зазначає, що з моменту реєстрації платником єдиного податку, позивач з дотриманням вимог податкового законодавства України декларував доходи платника єдиного податку, однак в кінці жовтня 2022 року дізнався про неправильне декларування податку за 3 квартал 2021 року, оскільки з 20.09.2020 року позивач переведений на загальну систему оподаткування через наявність податково боргу  сумі 1350,00 грн.. Однак звертає увагу суд на те, що платіж в сумі 1350,00 гривень в рахунок оплати єдиного податку за 4 квартал 2019 - платіжне доручення № 1 від 06.02.2020 було повернуто від Казначейства як не з`ясований, сповіщень від Банку про повернення платежу позивач не отримував. З`ясувавши таку інформацію тільки в листопаді 2021, єдиний податок за 4 квартал 2019 сплачений повторно 23.11.2021 платіжним дорученням № 4.
Також зазначає, що позивач подавав до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, що були прийняті Головним управлінням ДПС у Львівській області. Однак 01.04.2022 Головне управління ДПС у Львівській області повідомило позивача, що станом на 01.09.2022 в інтегрованій картці платника податків по коду 18050400 (Єдиний податок з фізичних осіб) сума податкового боргу становила 1350,00 гривень у зв`язку з чим прийнято 19.09.2020 за № 37/173/10/13-01-01-20 рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.
Вважає, що відповідачем безпідставно прийнято рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку, оскільки таке прийнято за відсутності перевірки господарської діяльності позивача, яка є обов`язковою передумовою прийняття рішення. Також зазначив, що жодного ухилення від сплати податків позивачем не було здійснено, оскільки кошти податку ним сплачено своєчасно. Окрім того вказав, що позивачу не було надіслано жодної податкової вимоги, що є порушенням вимог наведених норм податкового законодавства.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Львівській області за №37173/39/10/13-01-01-20 від 19.09.2020 року про виключення з реєстру платника єдиного податку.
Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Львівській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 30.09.2020 року та включити до реєстру платників єдиного податку.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 5368,00 грн./
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 1000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, на обґрунтування вимог якої вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що підставою для прийняття рішення слугували положення пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 та пп.3 п. 299.10 ст. 299 ПК України та обставини з приводу наявності у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Також відповідач звернув увагу про те, що прийняття оскаржуваного рішення не передбачає обов`язкового проведення документальної перевірки з відповідним складанням акту перевірки.
Апелянт зокрема вказує про те, що згідно бази даних ІС «Податковий блок» та інтегрованої картки платника податків за позивачем обліковувалась заборгованість на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів по коду 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) у розмірі 1350,00грн.. Однак Львівським окружним адміністративним судом не узято до уваги, що позивачем не оспорює законність та наявність у нього боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів по сплаті єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 1350,00 грн.. Натомість судом першої інстанції узято до уваги позицію позивача що «Платіж в сумі 1350, 00 гривень в рахунок оплати єдиного податку за 4 квартал 2019 року – платіжне доручення № 1 від 06.02.2020 року було повернуто від Казначейства як не з`ясований, сповіщень від Банку про повернення платежу Позивач не отримував. Позивач не працював в системі клієнт банк та не володів інформацію про повернення платежу. З`ясувавши таку інформацію тільки в листопаді 2021 року, єдиний податок за 4 квартал 2019 року сплачений повторно 23 листопада 2021 року платіжним дорученням № 4.
Апелянт вважає, що суд залишив поза увагою те, що Головне управлінням ДПС у Львівській області неодноразово наголошувало, що з метою виконання відповідного обов`язку платник податків зобов`язаний вжити усіх можливих заходів зокрема й контроль за проведення банком платежу. Платник податку несе безпосередню відповідальність за неналежне виконання ним обов`язку передбаченого частини 1 статті 67 Конституції України також на платника податків покладені ризики щодо зарахування податкового зобов`язання з моменту скерування коштів до банку та до моменту зарахування їх до державного бюджету України.
Відтак, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач зареєстрований фізичною особою - підприємцем 18.08.2016 року, запис № 24150000000075922. З дати реєстрації перебуває на обліку платників податку, при реєстрації отримав статус платника єдиного податку -3 групи із ставкою 5%.
Платіж в сумі 1350,00 грн. в рахунок оплати єдиного податку за 4 квартал 2019 - платіжне доручення № 1 від 06.02.2020 було повернуто від Казначейства як не з`ясований, що сторонами у справі не заперечується.
19.09.2020 Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області прийнято рішення №37173/39/10/13-01-01-20 про виключення з реєстру платника єдиного податку, з якого встановлено:
«У фізичної особи – підприємця наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у порядку (п.п. 298.2.3. п. 293.2 ст. 298 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями) (Далі – Податковий кодекс). Сума податкової заборгованості по додатках та платежах станом на 01.09.2020 становить – 1350 гривень (код платежу 18050400), що підтверджується інтегрованою карткою платника податків. Керуючись п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадках визначених п.п. 298.2.3. п. 298.2. ст. 298 є підставою для виключення з реєстру платника єдиного податку з 30 вересня 2020 року». 
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції урахував положення пункту 299.11 ст. 299 Податкового Кодексу України та дійшов висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
Натомість, в порушення приведених положень закону відповідачем перевірка не проводилась, а відтак оскаржуване рішення прийнято відповідачем не за результатами перевірки позивача. Несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних ІТС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника, а не на підставі акту перевірки.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування встановлюється статтею 298 Податкового Кодексу України, пунктом 298.1 якої передбачено, що порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.
Відповідно до п. 296.3, п.296.4 ст .296 ПК України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду. Податкова декларація подається до контролюючого органу за місцем податкової адреси.
Податкові декларації, подаються за базовий звітний (податковий) період, що у відповідності до п.п.49.18.2 п.49.2 ст.49 ПК України дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
За положеннями пункту 299.2 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.
За приписами підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Згідно з пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у разі у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 300.1 статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.
Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Зміст наведеної правової норми дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №820/5346/17, від 05 жовтня 2021 року у справі № 815/1764/16
Натомість, доказів наявності акту перевірки, на підставі якого було прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку відповідачем не надано до суду жодної із інстанцій.
Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності винесення контролюючим органом рішення №37173/39/10/13-01-01-20 від 19.09.2020 року про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, з підстав того, що у фізичної особи – підприємця наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Так відповідач указує, що станом на 01.09.2020 та на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів в інтегрованій картці фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по коду 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) сума податкового боргу становила 1350,00 грн..
Отже, несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів установлена контролюючим органом на підставі аналізу даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника.
Натомість, із зібраних у справі доказів слідує, що позивачем по суті своєчасно сплачено суму 1350,00 грн. в рахунок оплати єдиного податку за 4 квартал 2019, що підтверджується копією платіжного доручення № 1 від 06.02.2020, однак такий платіж було повернуто органом казначейства як не з`ясований, що сторонами у справі не заперечується.
Однак, як встановлено судом, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення даних обставин не враховано. Окрім того, відповідач при прийнятті спірного рішення не дотримався вимог п. 299.11. ст. 299 ПК України, яка встановлює, що анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта відповідної перевірки. 
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджували наявність у позивача несплаченого грошового зобов`язання в установлені строки відповідно до задекларованих даних податкової декларації та/або податкового повідомлення рішення або іншого рішення податкового органу.
Як наслідок, відповідач не довів належними доказами факту наявності у позивача несплаченої позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів про наявність чого відображено в облікових даних відповідача, а зокрема ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника
Отож, контролюючим органом під час проведення перевірки не встановлено фактів неподання податкових декларацій та/або несплати позивачем єдиного внеску у встановлений строк. Факт не проведення відповідачем перевірки, як підставу анулювання реєстрації платника єдиного податку – позивача, сторонами у справі не заперечується.
Крім того, судом ураховано, що в силу положень пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату боргу у спосіб, визначений Податковим кодексом України, чого зроблено ним не було.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених обставин, підтверджених наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що контролюючий орган приймаючи оскаржуване рішення діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції при ухвалення оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального та процесуального права, наведено мотиви протиправності прийняття оскаржуваних рішення та наказу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок  суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 380/2936/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 року