ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/5079/20                        Головуючий суддя І інстанції Григор`єв Б. П.
Провадження № 22-ц/818/697/23                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: іпотечного кредиту
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання        Зінченко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Андренко Вячеслава Юрійовича на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року у справі № 641/5079/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ПН ХМНО ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації обтяження на квартиру,
В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати договір іпотеки №1049 від 06.04.2018 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 недійсним, державну реєстрацію обтяження – заборону відчуження зазначеної квартири також визнати недійсною, покласти на відповідачів судові витрати. 
Позов мотивовано тим, що його бабуся ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на частку в майні, а саме квартири АДРЕСА_1 вона залишила заповіт. Вказаним заповітом вона залишила частку квартири АДРЕСА_1 своєму онукові – ОСОБА_2 . Після смерті бабусі за заявою позивача від 07.05.2015 року до приватного нотаріуса ХМНО Ніколенко А.С. було відкрито спадкову справу. Також позивач вказав, що його батько ОСОБА_6 помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті спадкодавців, які були співвласниками квартири у рівних частках, позивач прийняв спадщину подавши відповідні заяви до нотаріуса.
Крім того, зазначив, що під час оформлення заяв до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті його батька та бабусі, було виявлено заборону на квартиру АДРЕСА_1 , що стало перешкодою для подальшого оформлення спадщини. Позивач вказав, що 06.04.2018 року о 15 год. 13 хв. приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. було посвідчено договір іпотеки № 1049 між іпотекодавцем ОСОБА_3 та іпотекодержателем ОСОБА_1 , номер запису про іпотеку 25632668. Предметом іпотеки є квартира його батька ОСОБА_6 та бабусі ОСОБА_5 , співвласниками якої вони стали з моменту приватизації квартири 09.02.1999 року.
Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 реєстровий номер № 378 від 04.04.2018 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шеренковим В.О., який навмисно не перевірив спадковий реєстр, в якому на той день 04.04.2018 року після смерті його бабусі – співвласниці спірної квартири, вже була відкрита спадкова справа на частину квартири АДРЕСА_1 . 06.04.2018 року відповідач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 уклали договір позики грошей в розмірі 476476 грн., що еквівалентно 18200 доларів США під залог незаконно захопленої квартири, яку оформили в іпотеку. 
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 року у справі № 641/3332/18, провадження № 2/641/1538/2018 правочин, реєстровий номер № 378 від 04.04.2018 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між його батьком ОСОБА_6 , який на той день вже помер, та від імені якого виступав ОСОБА_7 та між ОСОБА_3 , визнано недійсним, та вказане рішення набрало законної сили 26.10.2018 року. 
Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_2 був вимушений звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів
У відзиві на позов представник ОСОБА_1 зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі, та 06.04.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки за яким іпотекодавець ОСОБА_3 з метою забезпечення своїх зобов`язань за договором позики укладеному у простій письмовій формі, 06.04.2018 року з усіма послідуючими додатками та змінами до нього передає, а іпотекодержатель ОСОБА_1 приймає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки на момент укладення договору був власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом ХМНО Шеренковим В.О. від 04.04.2018 року, реєстровий № 378. Право власності на квартиру зареєстровано за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Крім того, вказав, що договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Луніной Т.А. в установленому законом порядку та зареєстровано в реєстрі за № 1049. У договорі іпотеки сторонами також обумовлені усі умови, передбачені законодавством для його чинності. На момент укладення договору іпотеки від 06.04.2018 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не існувало. Також, на виконання договору позики від 06.04.2018 року ОСОБА_1 реально передано ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 476 476 грн., які до теперішнього часу не повернуто, що свідчить про невиконання ОСОБА_3 умов договору. Вищенаведене свідчить, що на момент укладення договору іпотеки від 06.04.2018 року ОСОБА_1 не знав і не міг знати про те, що позивач мав будь-які права на предмет іпотеки.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним договір іпотеки укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 від 06 квітня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніною Т.А., зареєстрований в реєстрі за №1049.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Калашнікова АМ судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Андренко В.Я. просить рішення скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
Вказує, що рішення є необґрунтованим незаконним винесеним без достатніх правових підстав з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Зазначає що на час укладення оскаржуваного договору ОСОБА_3 мав зареєстроване у встановленому порядку право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а тому мав необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Зауважує, що правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Надані в якості доказів копія витягу з єдиного реєстру судових розслідувань копія повідомлення про зміну раніше пред`явленої підозри та інші документи, жодним чином не встановлюються винуватість саме ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України відносно ОСОБА_2 . 
Звертає увагу на те, що позивач не є стороною договору, жодним чином не доводить свого права звернення до суду з даним позовом. В позовній заяві позивач вказує та не підтверджує доказами що оскаржуваним договором порушуються його права, свободи чи законні інтереси. Крім цього позивачем не доведено наявність підстав для визнання правочину недійсним. Позивач до теперішнього часу не є власником майна.
Відзив на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевіривши її доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду відповідає.
Судом були встановлені наступні обставини справи.
Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 17.02.2015 року ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 17.04.2018 року ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після їх смерті відкрилась спадщина - квартира АДРЕСА_1 , яка їм належала на праві спільної сумісної власності згідно до свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_3 від 09.02.1999 року
Відповідно до заповіту від 16.02.2015 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кірія Ю.О., ОСОБА_5 на випадок її смерті заповіла позивачу ОСОБА_2 належну їй частку квартири АДРЕСА_1 . 
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений ПН ХМНО Шеренковим В.О., реєстровий № 378. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 704,80 грн. Відповідно до відмітки суду вказане заочне рішення суду набрало законної сили 26.10.2018 року.
Частково задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.04.2018 року, який рішенням суду визнано недійсним, є оспорюваним правочином, та відповідно він є недійсним з моменту його вчинення, тобто з 04.04.2018 року, у зв`язку з чим на момент укладення договору іпотеки від 06.04.2018 року іпотекодавець ОСОБА_3 не мав повноважень на розпорядження спірною квартирою, та укладати будь-які договори щодо цього майна. 
Таким чином, позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 06.04.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Луніною Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1049, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З приводу позовних вимог позивача про визнання недійсним державної реєстрації обтяження, а саме заборони відчуження зазначеної в договорі іпотеки № 1049 від 06.04.2018 року між іпотекодержателем ОСОБА_1 та іпотекодавцем ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А., реєстровий № 1050, квартири АДРЕСА_1 , суд зазначив, що вказані вимоги є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 06.04.2018 року, а тому є такими, що заявлені передчасно, та задоволенню не підлягають.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Так, відповідно до частини першої цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що за відомостями, що містяться у дублікаті лікарського свідоцтва про смерть № 56 від 17.04.2018, виданого Державною установою «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. Зайцевої Національної академії медичних наук» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у стаціонарі ІНФОРМАЦІЯ_2 від цирозу печінки.
04.04.2018 року ПН ХМНО ОСОБА_11 посвідчено договір купівлі-продажу в цілому квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого присутній у нотаріуса особисто ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність спірну квартиру. Таким чином, на момент вчинення правочину ОСОБА_6 не міг мати цивільної дієздатності, оскільки вже помер, квартира не належала йому в цілому.
З договору іпотеки від 06.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1049, укладеного між ОСОБА_3 іменований надалі іпотекодавець та ОСОБА_1 , далі по договору іпотекодержатель, вбачається, що іпотекодавець з метою забезпечення викладених нижче зобов`язань передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 290 350 грн.
Згідно до п. 1.2 договору предмет іпотеки (квартира) є власністю іпотекодавця на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Шеренковим В.О., приватним нотаріусом ХМНО від 04.04.2018 року, реєстровий № 378.
Відповідно до п. 1.3 договору іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, які виникають з договору позики, укладеного у простій письмовій формі, 06.04.2018 року з усіма послідуючими додатками та змінами до нього, згідно з яким: іпотекодержатель надає іпотекодавцю позику в розмірі 476 476 грн., що є еквівалентом 18 200 доларів США за курсом їх продажу Комерційними банками України на 06.04.2018 року, а іпотекодавець зобов`язується своєчасно повернути позику іпотекодержателю. Строк користування позикою встановлено згідно договору позики – 06.06.2018 року.  
Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положеннями статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений ПН ХМНО Шеренковим В.О., реєстровий № 378.
Таким чином, зазначеним рішенням встановлено, що договір договору купівлі-продажу визнано недійсним з моменту його укладення, тобто з 04.04.2018 року.
Договір іпотеки укладено 06.04.2018 року, коли ОСОБА_3 не мав повноважень на розпорядження спірною квартирою.
У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Смерть ОСОБА_6 23 лютого 2018 року припинила його правоздатність та одночасно в той же день за змістом норм ст. 1212, 1220, 1223 ЦК України відкрила спадщину, яка належить спадкоємцю – позивачу з дня її відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, саме такі правові висновки були сформульовані у постанові КЦС ВС від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц
Отже, продаж спадщини у даному випадку відбувся не з волі спадкоємця – позивача іншим шляхом, а тому за змістом норми ст. 388 ЦК України та ст. 4 ЦПК України він має право на судовий захист своїх спадкових прав у обраний ним спосіб, який перебуває у межах умов ст. 13 ЦК України для здійснення цивільних прав щодо добросовісної поведінки.
При цьому як правильно встановив суд першої інстанції заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 у справі № 641/3332/18 було визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 , а тому за змістом ст. 216 ЦК України такий договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, у тому числі для сторін спірного договору іпотеки.
Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними, а тому колегія суддів їх відхиляє.
Інші доводи скарги висновків суду також не спростовують.
З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Андренко Вячеслава Юрійовича залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року.

Головуючий –                                                 В.Б. Яцина.

Судді -                                                                 О.В.Маміна.

                                                                       Н.П.Пилипчук.