УХВАЛА

08 листопада 2023 року 
м. Київ
справа №520/8322/2020
адміністративне провадження № К/9901/3717/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:               Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 (головуючий суддя: Спірідонов М.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 (головуючий суддя: Жигилій С.П., судді: Перцова Т.С., Русанова В.Б.) у справі № 520/8322/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі -позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУПФУ в Харківській області або відповідач), в якому просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок (збільшення) пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» (шляхом розрахунку відповідно до пункту 1 статті 27 Закону України від 09.07.2003   № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») на 1 процент заробітку, який був розрахований при визначенні розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75 процентів цього заробітку, починаючи з 01.03.2020 і в подальшому. виплатити недоотриманий розмір пенсії починаючи з вказаної дати і скасувати рішення відповідача від 04.03.2020 № 1102.
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 17.08.2020, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021, у задоволенні позову відмовив.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нову постанову про задоволення позову.
IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2021 відкрито касаційне провадження у справі.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07.11.2023 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 2013 року отримує пенсію як особа, віднесена до 2-ї категорії громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи. Пенсія позивачу призначена на підставі частини першої статті 27 Закону № 1058-ІV та починаючи з 01.10.2017 позивачу було здійснено перерахунок пенсії на виконання Закону № 2148-VІІ.
02.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ з урахуванням частини першої статті 27 Закону № 1058-IV.
Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.03.2020 №1102 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до вимог частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ шляхом розрахунку відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1058-IV.
В якості підстави для відмови пенсійним органом зазначено, що обов`язковою умовою для застосування положень частини другої статті 56 Закону є призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-IV. Своєю чергою, ОСОБА_1 призначено та обчислено пенсію на умовах частини першої статті 27 Закону №1058-IV. Таким чином, провести перерахунок пенсії відповідно до вимог частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ шляхом розрахунку відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1058-IV законних підстав не має.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.
ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН
На обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що пенсію за віком йому призначено з урахуванням статті 55 Закону № 796-XII. Відповідно, особам, на яких поширюються положення Закону № 796-XII перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлених для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років для жінок і 20 років для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку на рік. Позивач вважає, що пенсійним органом неправильно розтлумачено норми матеріального права, що призвело до помилкових висновків про відсутність підстав для перерахунку пенсії. Просить врахувати при вирішенні справи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.02.2018 (справа №560/675/17) з питань застосування норм права у аналогічних правовідносинах.
Відповідач позов не визнав. Стверджує, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1058-IV, тому проводити перерахунок пенсії з її збільшенням на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад мінімальний стаж 20 років підстав немає.
V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набув чинності з 11.10.2017, до частини другої статті 56 Закону №796-ХІІ було внесено зміни, згідно із якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-IV.
Оскільки позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-IV, а залишився на пенсії за віком на умовах частини першої статті 27 Закону № 1058-IV, то відповідач у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин обґрунтовано відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії, передбаченого положеннями частини другої статті 56 Закону №796-ХІІ.
Суди відзначили, що такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.10.2019 у справі справа №809/627/18.
Апеляційний суд відхилив посилання позивача на необхідність врахування позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 339/8/17 (постанова від 23.10.2019), оскільки у зазначеній справі йдеться про правовідносини, що мали місце до внесення змін Законом № 2148-VIII від 03.10.2017.
Також суд апеляційної інстанції визнав помилковими доводи позивача про те, що оскільки пенсія йому призначена в 2013 році, то відповідно зміни, внесені до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ Законом № 2148-VIII, які набули чинності з 11.10.2017, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, позаяк Закон №2148-VIII не має зворотної дії в часі.   
У спростування зазначених доводів, суд апеляційної інстанції зазначив, що зміни, внесені до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ Законом № 2148-VIII, які набули чинності з 11.10.2017, на момент виникнення спірних правовідносин не були визнані неконституційними Конституційним Судом України. Понад те, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на те, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
У рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, у зв`язку із набранням чинності Законом № 2148-VIII (11.10.2017), по-іншому врегульовано правовідносини, пов`язані з пенсійним забезпеченням осіб, які мають право на пільгову пенсію за нормами Закону № 796-ХІІ, та такі пенсії підлягають перерахунку виключно у випадку обчислення пенсії за «двоскладовою» формулою за нормами частини другої статті 27 Закону № 1058-IV.
VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно розтлумачені норми права, що призвело до помилкових висновків про відсутність підстав для перерахунку пенсії відповідно до вимог частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ. Скаржник стверджує, Закон № 796-ХІІ визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Частиною другою статті 27 Закону № 1058-ІV надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом № 1058-ІV або спеціальним Законом № 796-ХІІ. Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина має пільговий характер і визначена у пункті 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.
Таким чином, особам, яким призначена пенсія з урахуванням Закону № 796-ХІІ, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 процент заробітку за рік.
Скаржник також вважає, що зміни, які були внесені до частини другої статті 56 Закону №796-ХІІ стосуються порядку обчислення фактичного середньомісячного заробітку для пенсії і не можуть бути перешкодою для перерахунку пенсії із понаднормовим страховим стажем.
Покликається на висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 25.02.2020 у справі № 344/9747/17 та постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №   560/675/17.
Також скаржник зазначає, що пенсія йому була призначена до набрання чинності Законом № 2148-VIII, а тому внесені ним зміни до частини другої статті 56 Закону №796-ХІІ стосуються лише тих пенсій, які були призначенні вперше після внесення таких змін і на неї не розповсюджуються.
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу без задоволення. Стверджує, що його дії відповідають вимогам законодавства. Роз`яснив, що управлінню спочатку необхідно провести перерахунок пенсії за нормами частини другої статті 27 Закону № 1058-ІV, а вже потім провести перерахунок з урахуванням положень частини другої статті 56 Закону №796-ХІІ. З огляду на те, що позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-ІV, відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії на умовах частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ.
Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.10.2019 у справі № 809/627/18.
VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання щодо можливості касаційного перегляду за цією касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Колегією суддів встановлено, що підставою для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, яке визначено частинною першою статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на те, що ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки сформована різна (протилежна) практика судів у справах з подібним предметом спірних правовідносин. Крім того скаржник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього. Водночас скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме від 25.02.2020 у справі № 344/9747/17 та від 06.02.2018 у справі №   560/675/17.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Зокрема у постановах від 23.10.2019 у справі №809/627/18, від 29.08.2022 у справі №300/1390/19, від 12.12.2022 у справі № 280/656/20, правовідносини в яких є подібними, до правовідносин у справі, що розглядається, Верховний Суд дійшов наступних висновків:
« Законом №2148-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» до частини 2 статті 56 Закону №796-ХІІ внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. Отже правове регулювання спірних правовідносин змінилось і у зв`язку зі змінами Закон №796-ХІІ пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж встановлений частиною 2 ст. 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною 2 ст. 27 Закону №1058-IV.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскільки позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини 2 ст. 27 Закону №1058-IV, а залишився на пенсії за віком на умовах ч. 1 ст. 27 Закону №1058-IV, то відповідач, у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин, правомірно припинив виплату позивачу збільшення пенсії, передбачену ч. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №2148-VIII від 03.10.2017».
Колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.
Отже, враховуючи ці висновки Верховного Суду, колегія суддів звертає увагу на те, що правове регулювання спірних правовідносин змінилось і у зв`язку зі змінами Закон № 796-ХІІ пов`язує збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж встановлений частиною другою статті 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах визначених частиною другою статті 27 Закону №1058-IV.
У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач отримує пенсію на умовах частини першої статті 27 Закону №1058-IV і не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини другої статті 27 цього Закону.
Одночасно колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання скаржника на постанову Верховного Суду у справі №   560/675/17, оскільки у ній йдеться про правовідносини, що мали місце до внесення змін Законом № 2148-VIII від 03.10.2017.
Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на необхідність застосування у спірних правовідносинах висновків Верховного Суду, викладених у 25.02.2020 у справі № 344/9747/17, оскільки правовідносини у цій справі та у справі, на яку посилається скаржник (№ 344/9747/17), склалися за різних фактичних обставин. Зокрема, у справі № 344/9747/17 вирішувалося питання щодо розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
Зважаючи на те, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, касаційне провадження у цій справі підлягає закриттю згідно із пунктом 4  частини першої статті 339 КАС України.
Керуючись статтями 339, 355, 359 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі № 520/8322/2020.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і не оскаржується.
Судді Верховного Суду:                                                                   С. М. Чиркін
                                                                                          Я. О. Берназюк
                                                                                          В. М. Шарапа