ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4428/22                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 листопада 2023 року                                                                                      м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця, яким просила:
- стягнути з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки у сумі 3 923,45 грн.;
- стягнути з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 149 120,90 грн.;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 09 листопада 2021 року №185-о "Про припинення державної служби та звільнення з посади ОСОБА_1 ", виданий Державною митною службою України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 02 грудня 2021 року №231-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", виданий Державною митною службою України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця;
- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора митного поста "Сеньківка" Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця;
- стягнути з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 149 120,9 грн.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року, що залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року та постановою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто в частині вимог про: 
- визнання протиправним та скасування наказу від 09 листопада 2021 року № 185-о "Про припинення державної служби та звільнення з посади ОСОБА_1 ", виданого Державною митною службою України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця; 
- визнання протиправним та скасування наказу від 02 грудня 2021 року №231-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", виданого Державною митною службою України в особі відокремленого підрозділу Чернігівської митниці; 
- зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора митного поста "Сеньківка" Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівської митниці;
- стягнення з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 149 120,9 грн. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю:
- стягнути з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки у сумі 3 923,45 грн.;
- стягнути з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з ОСОБА_1 у сумі 149 120,90 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Апелянт зазначила про те, що остаточний розрахунок з нею проведено 30 грудня 2021 року, крім того судом першої інстанції не було враховано розрахункові листи за 2020-2021 роки та не надано їм оцінку.
Додатково наголосила, що суд першої інстанції не вирішив клопотання про витребування доказів, яке було подано разом з позовною заявою, а тому з урахуванням положень п. 2 ч. 3 ст. 317 КАС України наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Також апелянт зазначила про те, що суд першої інстанції правильно встановив дату 30 грудня 2021 року, як одну з дат виплати заробітної плати після звільнення, однак не перевірив докази і не надав оцінки виплатам заробітної плати 13 січня 2022 року та 26 січня 2022 року. 
Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки при переведенні з Чернігівської митниці ДФС до Північної митниці Держмитслужби та переведенні з Північної митниці Держмитслужби до Черкаської митниці проведені компенсації невикористаних днів відпусток.
Додаткового наголосив, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 03 грудня 2021 року, водночас у зв`язку з надходженням листка непрацездатності виникла необхідність зробити перерахунок компенсації за невикористані щорічну основну відпустку за період роботи з 06 липня 2021 року по 03 грудня 2021 та щорічну додаткову відпустку за період роботи з 25 липня 2021 року по 24 липня 2022 року, оскільки для розрахунку компенсації у грудні 2021 року враховувався листопад 2021 року, в якому позивач перебувала на лікарняному
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 працювала в митних органах з 25 липня 1995 року по 03 грудня 2021 року, що підтверджується копією листа Чернігівської митниці від 14 листопада 2022 року №7.11-12/307 (т. 2 а.с. 131).
Наказом Північної митниці Держмитслужби від 02 липня 2021 року №298-о старшого державного інспектора митного поста "Сеньківка-автомобільний" Північної митниці Держмитлусжби ОСОБА_1 звільнено 05 липня 2021 року в порядку переведення для подальшої роботи до Чернігівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, доручено управлінню фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Північної митниці Держмитслужби зробити розрахунок та виплатити грошову компенсацію за 4 календарні дні щорічної основної відпуски за період роботи з 08 грудня 2020 року по 05 липня 2021 року, та провести остаточний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України (т. 1 а.с. 191).
Відповідно до розрахункового листа за липень 2021 року (т. 1 а.с. 197) ОСОБА_1 нараховано кошти у розмірі 3626,14 грн., з яких компенсація відпустки за 4 дні становить 2493,24 грн.
Наказом Чернігівської митниці від 02 липня 2021 року №28-о ОСОБА_1 призначено з 06 липня 2021 року на посаду старшого державного інспектора митного поста "Сеньківка" Чернігівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України у порядку переведення з Північної митниці Держмитслужби з укладанням контракту про проходження державної служби, підтверджено спеціальне звання "Радник митної служби ІІІ рангу" та встановлено випробування строком на 6 місяців (т. 1 а.с. 107).
Наказом Чернігівської митниці від 09 листопада 2021 року №185-о припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора митного поста "Сеньківка" у зв`язку з невиконанням додаткових умов контракту - встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеному у документі про тимчасову непрацездатність (т. 1 а.с. 35).
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами з 10 листопада 2021 року по 02 грудня 2021 року позивач перебувала на лікарняному згідно з електронними листками непрацездатності за період з 10 листопада 2021 року по 12 листопада 2021 року, з 13 листопада 2021 року по 17 листопада 2021 року, з 18 листопада 2021 року по 22 листопада 2021 року, з 23 листопада 2021 року по 02 грудня 2021 року.
Наказом Чернігівської митниці від 02 грудня 2021 року №231-о ОСОБА_1 звільнено 03 грудня 2021 року з посади старшого державного інспектора митного поста "Сеньківка" у зв`язку з невиконанням додаткових умов контракту - встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування. Доручено управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку зробити розрахунок та виплатити грошову компенсацію за 13 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 06 липня 2021 року по 03 грудня 2021 року, 15 календарних днів щорічної додаткової відпустки за період роботи з 25 липня 2021 року по 24 липня 2022 року 
Не погоджуючись з отриманою компенсацією за дні невикористаної відпустки позивач звернулась до суду з позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з позивачем проведений повний розрахунок по відпустках як щорічних основних, так і додаткових.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється зокрема за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є зокрема встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.
Відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України "Про державну службу" наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
Статтею 88-1 Закону України "Про державну службу" визначено, що контрактом про проходження державної служби можуть бути встановлені додаткові, крім передбачених цим Законом, підстави припинення державної служби.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила про те, що станом на день звільнення невикористаними та неоплаченими у неї залишилось 5 днів додаткової щорічної відпустки за попередні періоди. Крім того, на переконання позивача, в проведеному розрахунку в липні 2021 року, у зв`язку з переведення до Чернігівської митниці, відсутня грошова компенсація за дні невикористаної відпустки за попередні роки, що передували звільненню.
Як встановлено судом, наказом Північної митниці Держмитслужби від 02 липня 2021 року №298-о старшого державного інспектора митного поста "Сеньківка-автомобільний" Північної митниці Держмитлусжби ОСОБА_1 звільнено 05 липня 2021 року в порядку переведення для подальшої роботи до Чернігівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, доручено управлінню фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Північної митниці Держмитслужби зробити розрахунок та виплатити грошову компенсацію за 4 календарні дні щорічної основної відпуски за період роботи з 08 грудня 2020 року по 05 липня 2021 року, та провести остаточний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України (т. 1 а.с. 191).
Відповідно до розрахункового листа за липень 2021 року (т. 1 а.с. 197) ОСОБА_1 нараховано кошти в розмірі 3626,14 грн., з яких компенсація відпустки за 4 дні становить 2493,24 грн.
Зазначена інформація також підтверджується розрахунковим листом митного посту "Сеньківка-автомобільний" за 2021 рік (т. 1 а.с 198).
Крім того колегія суддів звертає увагу, що згідно з заявою ОСОБА_1 про переведення до Чернігівської митниці позивач просила виплатити їй компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки (т. 2 а.с. 136).
Отже доводи апелянта про неврахування відповідачем невикористаної відпустки за попередні роки є помилковими, оскільки в липні 2021 року позивачу виплачено компенсацію за 4 дні невикористаної відпустки. 
Наказом Чернігівської митниці від 09 листопада 2021 року №185-о припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора митного поста "Сеньківка" у зв`язку з невиконанням додаткових умов контракту - встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеному у документі про тимчасову непрацездатність (т. 1 а.с. 35).
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач з 10 листопада 2021 року по 02 грудня 2021 року перебувала на лікарняному згідно з електронними листками непрацездатності за період 10 листопада 2021 року по 12 листопада 2021 року, з 13 листопада 2021 року по 17 листопада 2021 року, з 18 листопада 2021 року по 22 листопада 2021 року, з 23 листопада 2021 року по 02 грудня 2021 року.
Наказом Чернігівської митниці від 02 грудня 2021 року №231-о ОСОБА_1 звільнено 03 грудня 2021 року з посади старшого державного інспектора митного поста "Сеньківка" у зв`язку з невиконанням додаткових умов контракту - встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування. Доручено управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку зробити розрахунок та виплатити грошову компенсацію за 13 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 06 липня 2021 року по 03 грудня 2021 року, 15 календарних днів щорічної додаткової відпустки за період роботи з 25 липня 2021 року по 24 липня 2022 року.
Відповідно до розрахункового листа митного посту "Сеньківка" за грудень 2021 року (т. 1 а.с. 37), що містить підпис позивача про ознайомлення 03 грудня 2021 року, останній нарахована сума компенсації відпустки 16917,60 грн., всього нараховано - 17596,86 грн., сума до виплати з урахуванням утриманих податків 13989,51 грн.
Згідно з довідкою про рух коштів АТ "Райффайзен Банк" від 22 лютого 2022 року за 03 грудня 2021 року на рахунок ОСОБА_1 зараховані кошти з призначенням платежу "заробітна плата" в сумі 13989,51 грн. (т. 1 а.с. 38).
Згідно з розрахунковими листками компенсації за дні невикористаної відпустки ОСОБА_1 за період з 06 липня 2021 року по 03 грудня 2021 року невикористана відпустка становить 28 календарних днів та відповідачем нарахована компенсація:
- в розмірі 16917,60 грн. (т. 1 а.с. 50);
- в розмірі 21971,32 грн. ( т. 1 а.с. 49).
В обґрунтування апеляційної скарги позивач наголосила, що в порушення ч. 5 ст. 87 Закону України "Про державну службу" розрахунок при звільнені проведено 30 грудня 2021 року, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України. 
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до листа Чернігівської митниці від 12 липня 2022 року №7.11-1/7.11-22-01/10/1/09/3 кошти за рахунок фонду заробітної плати у сумі 8185,01 грн. було сплачено 30 грудня 2021 та включають у себе допомогу по тимчасовій непрацездатності та компенсацію за невикористані щорічні основну та додаткову відпустку (т. 1 а.с. 185).
Згідно з листом Чернігівської митниці від 27 липня 2022 року №С/7.11-1/7.11-10/4 повідомлено позивача про те, що у зв`язку з надходженням листка непрацездатності виникла необхідність зробити перерахунок компенсації за невикористані щорічну основну відпустку за період роботи з 06 липня 2021 року по 03 грудня 2021 та щорічну додаткову відпустку за період роботи з 25 липня 2021 року по 24 липня 2022 року. Сума компенсації виплачена 30 грудня 2021 року.
Відповідно до довідки про рух коштів на рахунку АТ "Райффайзен Банк" від 22 лютого 2022 року за період з 30 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року на рахунок позивача 30 грудня 2021 року зараховані кошти з призначенням платежу "заробітна плата" в сумі 8185,01 грн. (т. 1 а.с. 40).
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про те, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 03 грудня 2021 року, водночас у зв`язку з надходженням листка непрацездатності виникла необхідність зробити перерахунок компенсації за невикористані щорічну основну відпустку за період роботи з 06 липня 2021 року по 03 грудня 2021 та щорічну додаткову відпустку за період роботи з 25 липня 2021 року по 24 липня 2022 року, оскільки для розрахунку компенсації у грудні 2021 року враховувався листопад 2021 року, в якому позивач перебувала на лікарняному.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з розрахунковими листками компенсації за дні невикористаної відпустки ОСОБА_1 за період з 06 липня 2021 року по 03 грудня 2021 року кількість днів невикористаної відпустки не змінилась та становить 28 календарних днів, водночас у зв`язку з надходженням листка непрацездатності відповідачем здійснено перерахунок компенсації з урахуванням належних їй сум за листопад 2021 року, у зв`язку з чим розмір середньоденної суми заробітної плати позивача збільшився з 604,20 грн. до 784,69 грн., відповідно збільшилась сума виплати зазначеної компенсації, яка виплачена відповідачем 30 грудня 2021 року.
Отже враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про здійснення останнім повного розрахунку з урахуванням компенсації за дні невикористаної відпустки 03 грудня 2021 року.
Доводів апелянта про те, що остаточний розрахунок відповідачем здійснено 26 січня 2022 року за рахунок фонду заробітної плати, а не коштів Фонду соціального страхування колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до листа Чернігівської митниці від 12 липня 2022 року №7.11-1/7.11-22-01/10/1/09/3 позивачу на її звернення було повідомлено про те, що при надходженні фінансування за рахунок коштів Фонду соціального страхування було сплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності 13 січня 2022 року у сумі 10703,60 грн. та 26 січня 2022 року у сумі 4116,77 грн.
Згідно з розрахунковим листом за грудень 2021 року (т. 1 а.с. 186) ОСОБА_1 нараховано зокрема: оплата лікарняних (за рахунок підприємства) за листопад 2021 року 5 днів - 5114,00 грн., оплата лікарняних (за рахунок ФСС) за листопад 2021 року 16 днів - 16364,80 грн., оплата лікарняних (за рахунок ФСС) за грудень 2021 року 2 дні - 2045,60 грн. Заборгованість за Фондом соціального страхування на кінець місяця становить 14820,37 грн.
Згідно з довідкою АТ "Райффайзен Банк" від 22 лютого 2022 року станом на 13 січня 2022 року (т. 1 а.с. 42) на рахунок позивача зараховані кошти з призначення платежу "заробітна плата" в сумі 10703,60 грн.
Відповідно до довідки АТ "Райффайзен Банк" від 22 лютого 2022 року станом на 26 січня 2022 року (т. 1 а.с. 44) на рахунок позивача зараховані кошти з призначення платежу "заробітна плата" в сумі 4116,77 грн.
Згідно з ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.
Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.
Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви.
У разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів (ч. 1).
Страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.
Страхувальник, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.
Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону (ч. 2).
Згідно з виписками Державної казначейської служби України від 06 січня 2022 року (т. 2 а.с. 21) та від 26 січня 2022 року (т. 2 а.с. 22) Чернігівською митницею за заявами-розрахунками отримані суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, які були перераховані відповідачем зокрема на рахунок позивача.
Отже враховуючи вищевикладене, 13 січня 2022 року та 26 січня 2022 року позивачу виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності за листопад та грудень 2021 року у зв`язку з надходженням фінансування за рахунок коштів Фонду соціального страхування, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Щодо доводів апелянта про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 3 ст. 317 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила про те, що судом першої інстанції під час прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі порушено ч. 9 ст. 171 КАС України, а саме не вирішено клопотання позивача про витребування судом доказів, що надійшло разом з позовною заявою, у зв`язку з чим позивачем заявлено відвід судді Чернігівського окружного адміністративного суду Клопоту С.Л.
Також апелянт зазначила про те, що ухвалами Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року та 18 жовтня 2022 року у задоволенні заяви про відвід відмовлено, водночас в жодній не розглянуто підставу відводу, а саме не зазначення в ухвалі про відкриття провадження результатів вирішення клопотання позивача, що надійшло разом з позовною заявою. 
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі №620/4428/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Чернігівська митниця про стягнення коштів та встановлено строк для подання заяв по суті та доказів.
14 жовтня 2022 року позивачем подано заяву про відвід судді Клопота С.Л. на підставі ч. 1 ст. 36 КАС України, яка обґрунтована тим, що при відкритті провадження у справі суддя порушив ч.ч. 8, 9 ст. 171 КАС України, а саме не розглянув клопотання позивача про витребування доказів та не вирішив питання про відкриття провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду заяви про усунення недоліків, що викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді визнано необґрунтованою та передано для розгляду в порядку ст. 31 КАС України.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Клопота С.Л. оскільки обставини на які посилається позивач не доводять та не можуть свідчити про існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості судді, непідтверджені жодними доказами, а їх встановлення не належить до повноважень суду при вирішенні питання про відвід. 
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження у справі не вчинено процесуальних дій щодо розгляду клопотання про витребування доказів, водночас відповідно до ч. 3 ст. 80 КАС України суд не позбавлений можливості витребувати докази з власної ініціативи з урахуванням відзиву відповідача та наданих ним доказів.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи викладені позивачем в заяві від 14 жовтня 2022 року про відвід судді не можуть свідчити про упередженість чи необ`єктивність останнього щодо вирішення питання про відкриття провадження у справі №620/4428/22.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що переважну частину документів, яких позивач просила витребувати у відповідача, останнім подано до суду разом з відзивом на позовну заяву.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                Н.М. Єгорова

Судді                                                                                                      Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                              Є.В. Чаку