ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
13 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/17422/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 як представника ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 року в адміністративній справі №160/17422/23 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 як представник ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 14 квітня 2023 р. № 0002817-1311-0436, видану ГУ ДПС у Дніпропетровській області, про наявність у гр. ОСОБА_2 податкового боргу у сумі 77 425,44 грн., код за КАТОТТГ – UА12080050000062712, код класифікації доходів бюджету – 18010700, назва податку – земельний податок з фізичних осіб.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 3 ч. 4 с.169 КАС України.
Представник позивача, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позовна заява підписана адвокатом Базюкевичем Є.В., який діяв на підставі договору з позивачем, до позовної заяви доданий ордер.
За приписами статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.
Згідно з пунктом 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 320/5420/18 досліджувала питання підтвердження повноважень адвокатом і дійшла висновку, що не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права висновок апеляційного суду про обов`язковість надання для підтвердження повноважень адвоката як представника одночасно з ордером договору про надання правової допомоги, адже ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18, у якій вказано, що виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону № 5076-VI ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.
Отже, наявність ордеру свідчить про достатність повноважень адвоката, про наявність договору з позивачем, що виключає висновок про відсутність у позивача процесуальної правоздатності.
Аналогічного висновку про те, що ордер є самостійним документом і додавати до нього копію адвокатського свідоцтва не потрібно, дійшов Верховний Суд у постанові від 27.12.2019 року у справі № 826/11505/18. Так, суд, приймаючи таке рішення вказав, що нормами ч.ч. 1-3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено вичерпний перелік документів, які підтверджують повноваження адвоката на представництво інтересів його довірителя, а саме: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. При цьому ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Одночасно повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Отже ордер, виданий відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання разом із ордером свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, з метою підтвердження повноважень на здійснення представництва, чинним законодавством не вимагається.
Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 грудня 2018 р у справі № П/9901/736/18 зазначила, що ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Суд першої інстанції в обґрунтування ухвали про повернення позовної заяви зазначив, що до матеріалів справи надано ордер на надання правничої (правової) допомоги. При цьому, до позовної заяви не надано копії документа на підтвердження права Базюкевича Є. займатися адвокатською діяльністю, а саме, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Отже на думку суду першої інстанції, позовна заява підписана особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено в установленому законом порядку.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ч.2 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Позовна заява подана та підписана представником позивача адвокатом Базюкевич Є.В. 
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 Кодексу адміністративного судочинства України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. 
У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до  частини другої  статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної особи.
Згідно п. 4 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до  Закону України  "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до  Закону України  "Про безоплатну правничу допомогу".
Відповідно до частини 1, 2 статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону № 5076-VI).
Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону, адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.
У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону, адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.
Отже, з урахуванням положень Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката, як представника підтверджуються довіреністю або ордером, які мають містити застереження щодо повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії. 
  Відтак, ордер, виданий відповідно до вимог Закону №5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання разом із ордером свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, з метою підтвердження повноважень на здійснення представництва, чинним законодавством не вимагається. 
Як свідчать матеріали справи позовна заява від імені позивача підписана адвокатом, який на підтвердження своїх повноважень надав ордер.
Отже, представником позивача надано передбачені приписами Закону та КАС України докази у підтвердження свої повноважень.
Також суд звертає увагу, що із набранням чинності  05.07.2012 року Закону № 5076-VI, види документів, які підтверджують статус адвоката розширено.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 5076-VI особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються  свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.
Пунктом 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року № 41 (далі - також Положення №41) передбачено, що ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Перелік реквізитів, які має містити ордер визначені у пункті 12 Положення. 
Так, підпунктом 12.5 пункту 12 Положення визначено ордер має містити прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону);  номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане.
Таким чином, ордер має в обов`язковому порядку містити номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. 
Як зазначалось, до позову на підтвердження повноважень здійснювати представництво інтересів позивач адвокатом додано ордер, у якому зазначено зокрема, що надання правничої допомоги здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Також зазначено реквізити посвідчення адвоката України та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Інформація про адвоката відображається в Єдиному реєстрі адвокатів України до якої доступ має також суд першої інстанції та в якому міститься дані щодо представника позивача.
Ураховуючи означені пояснення представника позивача, колегія суддів вважає недостатніми встановлені судом обставини, щоб уважати, що представником не надано доказів в підтвердження свої повноважень або ордер має недоліки, які виключають можливість прийняття його як доказу повноважень адвоката діяти від імені позивача.
Колегія суддів зазначає, що представником позивача у цьому випадку, надано достатні докази на підтвердження його повноважень здійснювати представництво інтересів позивача  в суді, як і на підтвердження статусу адвоката, інформацію про якого суд не був позбавлений можливості перевірити в Єдиному реєстрі адвокатів України.
  На думку колегії суддів, подані адвокатом документи на підтвердження його повноважень виключають будь-які сумніви стосовно справжності та чинності таких повноважень на момент вчинення процесуальної дії щодо подання та підписання позову від імені позивача.
Подібна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року справа №826/11505/18, 31 серпня 2022 року справа № 160/12647/20, від  26 вересня 2023 року справа № 120/3230/23.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що « право на суд, одним з аспектів якого є  право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою" (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05).
За практикою Європейського Суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, слід уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що повертаючи позов суд першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, що призвело до передчасного висновку про наявність підстав для повернення позову. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального права та підлягає скасуванню, з направленням до суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 як представника ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 року в адміністративній справі №160/17422/23 – задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 року в адміністративній справі №160/17422/23   - скасувати.
Справу направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.  
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко