П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
08 листопада 2023 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 760/13429/22
Провадження: № 22-ц/824/13169/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Кулікової С. В.
секретар Сакалош Б. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Мороза Віктора Павловича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Зуєвич Л.Л.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт», про визнання недійсними результатів прилюдних торгів,
 
у с т а н о в и в:
 
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ТОВ «Фірма Домус», було укладено кредитний договір № 11167654000, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 175 000 доларів США.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23.04.2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 118,80 кв.м., житловою площею 65,50 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом його реалізації з прилюдних торгів.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.01.2021 у справі № 760/3660/13-ц було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Горизонт».
24.05.2021 приватним виконавцем Івановим А.В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23.04.2013 у справі № 760/3660/13-ц.
26.09.2022 року в межах вказаного виконавчого провадження були проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами яких складено протокол проведення електронних торгів № 576871.
Вказував, що допущені приватним виконавцем ОСОБА_2 порушення полягають в недотриманні положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не дозволяв примусово звернути стягнення (відчужити без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, якщо таке майно виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи.
За викладених обставин, просив суд визнати недійсними результати прилюдних торгів, які проводились ДП «Сетам» з реалізації лоту № 492932 (трикімнатна квартира, загальною площею 118,80 кв.м., житловою 65,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), які оформлені протоколом № 576871 проведення електронного аукціону (торгів).
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року в задоволенні позову відмолено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Мороз В.П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на момент проведення прилюдних торгів була призначена до розгляду заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, яким було звернено стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що вказана обставина унеможливлювала проведення електронних торгів, про що було повідомлено приватного виконавця та надіслано йому клопотання про зупинення виконавчого провадження.
Окрім того, зазначав, що згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» реалізація належної йому квартири була заборонена законом.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи, 23 квітня 2013 року Солом`янським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено; звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 118,80 кв. м, житловою площею - 65.50 кв. м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності гр. ОСОБА_1 , за рахунок якого задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за кредитним договором №11167654000
24 травня 2021 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, де боржником є ОСОБА_1 стягувач: ТОВ «ФК «Горизонт» (а.с. 12).
Зі змісту протоколу № 576871 від 26.09.2022 убачається, що він сформований за результатами проведення електронного аукціону, реєстраційний номер лота: 492932; найменування майна: іпотека, трикімнатна квартира, загальною площею 65,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; ціна продажу: 2 281 160,00 грн; переможець аукціону ОСОБА_3 ; підстава визначення переможця: найвища цінова пропозиція. (а.с. 13-14)
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що станом на момент проведення спірних торгів вимоги законодавства щодо обмежень на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті втратили чинність, обставин, які б унеможиливлюли проведення торгів, або вказували на порушення процедури їх проведення встановлено не було.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Здійснюється виконавче провадження, згідно п.п. 1, 3, 5 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» з дотриманням, зокрема, таких засад, як верховенство права, законність, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Примусове виконання рішень покладається ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.
Як встановлено ч.ч. 1-3 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 названого Закону.
Державне підприємство «СЕТАМ», в силу п. 3 наказу Міністерством юстиції України від 12.02.2019 № 413/5 продовжує здійснення передбачених Порядком функцій організатора щодо арештованого майна, переданого йому на реалізацію, до початку діяльності організатора електронних торгів з реалізації арештованого майна, визначеного на конкурсних засадах, та до завершення процедур, передбачених Порядком.
Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цього правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто, в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто, такий акт є правочином.
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
У постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15, від 15 квітня 2015 року у справі № 6-46цс15, від 25 травня 2015 року у справі № 6-57цс15 сформовані висновки, згідно з якими Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що не давав змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.
Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачав втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняв його примусове стягнення (відчужувати без згоди власника).
Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежувала в часі примусове стягнення майна до моменту втрати чинності цим Законом.
Згідно з Кодексом України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність з 21 квітня 2021 року.
23 квітня 2021 року набув чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», відповідно до якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року.
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність (23 вересня 2021 року), тобто введені цим законом тимчасові обмеження вже не діяли, оскільки вони обмежували в часі примусове стягнення майна лише до моменту втрати цим законом чинності.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неможливості застосування вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який втратив чинність на момент проведення спірних торгів. 
Щодо поданої  ОСОБА_4 заяви про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року, апеляційний суд відмічає, що розгляд такої заяви не зупиняє дію рішення, а тому доводи скаржника про те, що приватний виконавець Іванов А.В. повинен був зупинити виконавче провадження у зв`язку із її розглядом, не заслуговують на увагу. 
Окрім того, як вірно відмітив суд першої інстанції, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.10.2022 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення була залишена без задоволення.
Отже, обставин, які б вказували на наявність порушень правил проведення електронних торгів, на які посилався позивач, встановлено не було, а тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання спірних торгів недійсними є правильним. 
Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.
При цьому, колегія суддів ураховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня  2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга адвоката Мороза В.П. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Мороза Віктора Павловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено 22 листопада 2023 року. 

Головуючий                                                                                         Т. О. Невідома

Судді                                                                                                    В. А. Нежура 

                                                                                                             С. В. Кулікова