УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 389/2242/21
провадження № 51-7133ск23 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 
2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 вересня 2023 року стосовно 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого у порядку, передбаченому ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК),
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 353 КК.
Зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини 
Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За обставин, детально викладених у вироку, всупереч приписам законодавства України, в період часу з червня по липень 2020 року ОСОБА_4 створив орган місцевого самоврядування - «Дмитрівська сільська рада Знам`янського району», проголосивши себе головою вказаного органу місцевого самоврядування. Організувавши створення незаконного органу місцевого самоврядування в 
с. Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 12 грудня 2020 року, всупереч діючому законодавству та повноваженням органів влади, організував проведення так званої «Третьої сесії першого скликання органу місцевого самоврядування «Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області». За результатами вказаного заходу прийнято «Рішення від 12 грудня 2020 року № ЗР-12 «Про прийняття мораторіїв», яким прийнято 2 мораторії: «Економічний мораторій» та «Ресурсний мораторій». Вказане «рішення» засвідчено особистими підписами ОСОБА_4 (як «голови» вказаного псевдоутворення) та ОСОБА_5 (як «секретаря» вказаного псевдоутворення) та скріплене печаткою червоного кольору із зображенням Державного Герба України та двома написами: «Орган місцевого самоврядування «Дмитрівська сільська рада» с. Дмитрівка Знам`янський район Кіровоградська область» і «Республіка Україна».
Також, ОСОБА_4 умисно створив у соціальній мережі «Fасеbоок» та відеохостингу «YouTube» ряд облікових записів, поділяючи протиправні наміри незаконно створеного органу місцевого самоврядування «Дмитрівська сільська рада Знам`янського району», шляхом самовільного присвоєння владних повноважень, надіслав до Дмитрівської сільської ради прийняті ним рішення щодо ліквідації діючої Дмитрівської сільської ради, як, начебто, нелегітимного органу місцевого самоврядування, та щодо призначення відповідної ліквідаційної комісії. Надалі ОСОБА_4 незаконно прийняв рішення, що повноваження Дмитрівської сільської ради приймає на себе так званий «орган місцевого самоврядування Дмитрівська сільська рада Знам`янського району», прийнято рішення про затвердження тексту повідомлення до Дмитрівської сільської ради про її ліквідацію.
Крім того, всупереч діючому законодавству України, ОСОБА_4 , організувавши подальшу роботу незаконно створеного ним адміністративно-територіального утворення, вчинив наступні дії, чим привласнив повноваження органів державної влади та місцевого самоврядування:
- на організованих ОСОБА_4 зборах складено протоколи від імені Дмитрівської сільської ради, в яких визначені у них особи незаконно привласнили статус депутатів, чим грубо порушено існуючий конституційний та законодавчий порядок діяльності органів місцевого самоврядування, як однієї з основ державної влади в Україні;
- прийнято «рішення» про «економічний і ресурсний мораторії», яке є порушенням існуючого конституційного та законодавчого порядку використання державного майна, надр тощо, в тому числі привласнення відповідних повноважень Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України;
- прийнято «рішення» про створення так званого «комунального підприємства «Лісництво», призначено його керівника, погоджено використання ним земельної ділянки (з правом будівництва будівель та споруд) в розмірі 8 га, надано повноваження КП «Лісництво» здійснювати господарську діяльність, пов`язану з функціонуванням (використання, збереження, відновлення і т.д.) лісового господарства на території ОМС «Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області», надано в користування КП «Лісництво» будівлю ФАП та прилеглу земельну ділянку в розмірі 
0,16 га, розташовану по вул. Кооперативна в с. Веселий Кут Знам`янського району Кіровоградської області, надано дозвіл на використовування будівлі дитячого садку, розташованого по вул. Кооперативна в с. Веселий Кут Знам`янського району Кіровоградської області для проведення зборів жителів;
- винесено припис від 26 вересня 2020 року № 1, згідно з яким вимагається негайне звільнення приміщення Дмитрівської сільської ради.
Крім того, в серпні 2020 року ОСОБА_4 прийшов до адміністративного приміщення Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області за адресою: площа Перемоги, 4, с. Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, та, погрожуючи її працівникам, зокрема голові ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , принижуючи їх честь та гідність, незаконно вимагав звільнити приміщення сільської ради.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 самовільно, без будь-яких законних підстав, привласнв владні повноваження голови Дмитрівської сільської ради Знам`янського (нині Кропивницького) району Кіровоградської області, що завдало шкоди авторитету органу місцевого самоврядування та порушило нормальну роботу Дмитрівської сільської ради.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 вересня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року стосовно ОСОБА_4 - залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений  ОСОБА_4 , посилаючись на порушення численних норм Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів обох інстанцій та закрити кримінальне провадження стосовно нього. 
При цьому, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений конкретизує свої доводи в тому, що ні орган досудового розслідування, ні прокурор не виконали вимог ст. 253 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме не повідомили його письмово про факт проведення стосовно нього негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД). 
Крім того, вказує, що повідомлення про підозру йому було оголошено після закінчення строків досудового розслідування. А суди першої та апеляційної інстанцій не дотрималися вимог п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки обвинувальний акт стосовно нього складено та направлено до суду поза межами строку дізнання, після оголошення йому повідомлення про підозру. 
У зв`язку з вищевказаним вважає, що суди обох інстанцій допустили істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки існували обґрунтовані підстави для закриття кримінального провадження стосовно нього.
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу засудженого та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить із установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
Доводи касаційної скарги засудженого зводяться до тверджень про те, що орган досудового розслідування та прокурор порушили приписи ст. 253 КПК, а також щодо пред`явлення йому повідомлення про підозру поза межами строку досудового розслідування і порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог п. 10 ч. 1 
ст. 284 КПК, через направлення обвинувального акту стосовно нього до суду поза межами строків дізнання, після повідомлення йому про підозру.
Щодо доводів засудженого про невиконання органом досудового розслідування та прокурором вимог ст. 253 КПК, що призвело до порушення його прав
Засуджений стверджує, що орган досудового розслідування та прокурор порушили його права, оскільки всупереч ст. 253 КПК письмово не повідомили його про тимчасове обмеження його конституційних прав під час проведення НСРД.
Водночас, ОСОБА_4 не обґрунтовує, як порушення органом досудового розслідування та прокурором приписів ст. 253 КПК вплинуло на законність та справедливість ухвалених стосовно нього судових рішень. 
Касатор не посилається, які саме фактичні дані за результатами проведення конкретних НСРД, про які його не повідомили у порушення приписів ст. 253 КПК, були використані судами в обґрунтування доведення його винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Вказана позиція не суперечить судовій практиці Верховного Суду (див., наприклад, постанову від 21 листопада 2022 року у справі № 991/492/19, провадження 
№ 51-491кмп21).
Щодо доводів засудженого у частині повідомлення йому про підозру поза межами строку досудового розслідування
ОСОБА_4 зазначає, що повідомлення про підозру йому оголошено після закінчення строків досудового розслідування.
Верховний Суд вважає ці доводи неспроможними, зважаючи на таке.
Як убачається з ухвали апеляційного суду відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у вказаному кримінальному провадженні внесені 30 вересня 2020 року.
21 липня 2021 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК, яку було змінено 05 серпня 2021 року.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду строк розслідування кримінальних проступків не повинен бути більшим 12 місяців (див., наприклад, постанову від 06 червня 2023 року у справі № 461/9707/21, провадження № 51-3012км22).
Отже, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у межах строків досудового розслідування.
Щодо доводів засудженого про порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК через направлення обвинувального акту стосовно нього до суду поза межамистроків дізнанняпісля повідомлення його про підозру
Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом.
Згідно з пунками 1-3 ч. 3 ст. 219 КПК з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене: 1) протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу; 
2) протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім; 3) протягом одного місяця - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, якщо особою заявлено клопотання про проведення експертизи у випадку, передбаченому частиною другою статті 298-4 цього Кодексу;
При цьому строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, 21 липня 2021 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК, яке було змінено 05 серпня 2021 року.
23 липня 2021 року керівником Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області було винесено постанову про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020125160000416 від 30 вересня 2020 року до 10 серпня 2021 року.
Крім того, як встановив суд апеляційної інстанції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 направлений (відповідно до штрих коду на супровідному листі) 06 серпня 2021 року та надійшов до суду 10 серпня 2021 року (про що мається відмітка у супровідному листі та штемпелі вхідної кореспонденції суду на супровідному листі).
У зв`язку з вищевказаним, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , якому органом досудового розслідування інкриміновано вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК, складено прокурором та направлено до суду в межах продовженого строку досудового розслідування та порушень не допущено.
Отже, строки дізнання на час направлення до суду обвинувального акту стосовно засудженого не закінчилися.
Зважаючи на вищевказане, Суд вчергове звертає увагу, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК, Верховний Суд переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, а тому наведені у касаційній скарзі доводи не ставлять під сумнів правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях і не містять переконливих обґрунтувань, які би давали підстави Суду безспірно стверджувати, що ці судові рішення постановлено без додержання вимог статей 370, 374, 419 КПК.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 
ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись вказаною нормою, Верховний Суд 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 вересня 2023 року стосовно нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                             ОСОБА_3