ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/2411/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.          

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників учасників у справі про неплатоспроможність:
Від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокат Приходько В.М.
Від ОСОБА_1 – адвокат Хомко С.В.
Керуючий реалізацією майна боржника – арбітражний керуючий Данілов А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
на постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023, суддя суду першої інстанції Найфлейш В.Д., м. Одеса, повний текст постанови складено та підписано 25.08.2023
по справі №916/2411/21
за заявою  ОСОБА_1 
про неплатоспроможність,
ВСТАНОВИВ
Описова частина.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.09.2021, серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією Чабанюк Аліни Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 486 від 04.04.2013р.).
Постановою Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 в задоволенні клопотання АТ «Державний ощадний банк України», АТ «СЕНС БАНК» про закриття провадження по справі – відмовлено; припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 ; припинено повноваження керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича; визнано банкрутом ОСОБА_1 ; введено процедуру погашення боргів ОСОБА_1 ; призначено керуючим реалізацією майна боржника ОСОБА_1 арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 486 від 04.04.2013р.).
Обґрунтовуючи відмову у задоволенні заяви AT «Ощадбанк» про закриття провадження у справі, суд зазначив, що факту недобросовісності у діях боржника судом не встановлено, а належних доказів кредиторами не надано, недостовірної інформації в деклараціях боржника не виявлено, також встановлено, що план реструктуризації не був схвалений через неодноразове нез`явлення на збори кредиторів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотань про закриття провадження по справі. Ненадання членом сім`ї інформації для зазначення в деклараціях, яка боржнику невідома і яку він не може отримати з офіційних джерел, не свідчить про ухилення боржника від співпраці з кредиторами.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 по справі №916/2411/21. 
Апелянт зазначив, що боржником не надано обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (придбання членом сім`ї боржника нерухомого майна), декларації подано з наданням неповної та недостовірної інформації про майновий стан боржника та членів сім`ї, взагалі не надано інформації щодо отриманих сином доходів та понесених витрат на купівлю нерухомості.
Апелянт також зазначив, що арбітражним керуючим поверхнево було проведено аналіз майнового стану боржника та взагалі не проведений аналіз щодо майнового стану членів родини боржника, незважаючи на вимоги окремих кредиторів та комітету кредиторів.
Крім того, на думку апелянта, план реструктуризації носить формальний характер, оскільки передбачено повне списання боргів боржника, що свідчить про недобросовісну поведінку та ухилення від виконання зобов`язань, маючи на меті фактичне списання заборгованості перед кредиторами, а відтак боржник зловживає правом на доступ до суду зі зверненням із заявою про неплатоспроможність.
На думку апелянта, неповнота дослідження місцевим судом зібраних у справі доказів та обставин справи, що входять до предмета доказування у даному спорі, без урахування норм спеціального законодавства, яке визначає порядок задоволення вимог кредиторів боржника - фізичної особи у справі про його неплатоспроможність, свідчить про передчасність висновків судів першої інстанції, а відтак, оскаржуване рішення не може вважатися таким, що відповідає критеріям справедливого судового розгляду відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника у справі № 916/2411/21 та прийняти нове рішення про закриття провадження по справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
31.10.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 по справі №916/2411/21. 
Боржник зазначив, що сам лише факт ненадання членом сім`ї інформації для зазначення в декларації, яка боржнику не відома і яку він не може отримати з офіційних джерел (правовстановлювальні документи, відповідні державні реєстри), не свідчить про ухилення боржника від співпраці з кредиторами.
На думку боржниці, апелянт помилково вважає, що боржник зобов`язана була внести до декларацій відомості про придбання сином у 2021 році квартири.
Боржниця вказала, АТ "Ощадбанк" не надав доказів на підтвердження того, що майно членів сім`ї боржниці придбавалось на кошти боржниці і таке придбання здійснено з метою ухилення боржниці від погашення боргу перед кредиторами.
Боржниця також зазначила, що зборами кредиторів не надавались будь-які вказівки арбітражному керуючому щодо додаткової перевірки конкретних фактів приховування боржником майна чи відомостей його декларації.
Крім того, боржниця вказала, що у даній справі причиною неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів протягом трьох місяців процедури реструктуризації, є саме бездіяльність кредиторів, яка полягає в ухиленні від участі у зборах кредиторів.
Керуючись викладеним вище, боржниця просить залишити апеляційну скаргу АТ    «Державний ощадний банк України» на постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 по справі №916/2411/21 без задоволення, а судове рішення - без змін.
Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/2411/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді – Поліщук Л.В., Таран С.В. що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2023.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/2411/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 по справі №916/2411/21 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2411/21 в частині, яка стосується ухвалення постанови про визнання ОСОБА_1 банкрутом на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2411/21.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 поновлено Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» строк на апеляційне оскарження постанови Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 по справі №916/2411/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 по справі №916/2411/21; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 03.11.2023; призначено справу № 916/2411/21 до розгляду на 23 листопада 2023 року о 11:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
23.11.2023 у судовому засіданні прийняли участь представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокат Приходько В.М., представник ОСОБА_1 – адвокат Хомко С.В. та керуючий реалізацією майна боржника – арбітражний керуючий Данілов А.І.
Відповідно до наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2023, якою призначено справу № 916/2411/21 до розгляду на 23 листопада 2023 року о 11:00, була отримана АТ КБ "Приват Банк" – 25.10.2023, АТ "Сенс Банк" – 23.10.2023.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 23.11.2023, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 по справі №916/2411/21, до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 по справі №916/2411/21 по суті, не дивлячись на відсутність представників учасників у справі, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників учасників по справі у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя.
Фактичні обставини, встановлені судом.
10.08.2021 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможності на підставі ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.09.2021, серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією Чабанюк Аліни Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 486 від 04.04.2013).
29.09.2021 до Господарського суду Одеської області за вх.№3-631/21 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 343    066,26 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.10.2021 заяву (вх.№3-631/21 від 29.09.2021) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання грошових вимог до боржника – задоволено; визнано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» кредитором ОСОБА_1 з грошовими вимогами у сумі 343 066,26 грн.
18.10.2021 до Господарського суду Одеської області за вх.№3-671/21 від АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 3 800 994,13 грн.
13.12.2021 арбітражним керуючим надано звіт про результати перевірки декларацій та встановлено неповноту відомостей про наявне у боржника майно, а саме: у деклараціях за 2018, 2019, 2020 р.р. не зазначено про зареєстрований за боржником транспортний засіб.
15.12.2021 представником боржника надано виправлені декларації про майновий стан за 2018, 2019, 2020рр.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 заяву АТ «Альфа-Банк» (вх.№3-671/21 від 18.07.2021) про визнання грошових вимог до боржника з урахуванням заяви про зменшення грошових вимог на суму 1 639 979,71 грн. – задоволено; визнано Акціонерне товариство «Альфа-Банк» кредитором ОСОБА_1 з грошовими вимогами на суму 1    639 979,71 грн.; зазначено розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів, а саме: вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у сумі 1 639 979,71 грн., вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у сумі 343 066,26 грн.
25.01.2022 до Господарського суду Одеської області за вх.№3-47/22 від АТ «Державний ощадний банк України» надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 858 394,53 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.01.2023 заяву АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вх.№3-47/22 від 25.01.2022) про визнання грошових вимог – задоволено частково; визнано АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» кредитором ОСОБА_1 з грошовими вимогами на суму 524    304,55 грн.
21.12.2022 до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання АТ «СЕНС БАНК» (до перейменування АТ «Альфа-Банк») про закриття провадження у справі про неплатоспроможність з посиланням на ч. 11 ст. 126 Кодексу України з процедур банкрутства.     
АТ «СЕНС БАНК» зазначено, що до повідомлення арбітражного керуючого про призначення зборів кредиторів на 28.02.2022, 25.07.2022, 22.12.2022 додано звіт про перевірку декларацій боржника та проект плану реструктуризації. У відповідь на повідомлення банком щоразу було наголошено щодо додаткової перевірки декларацій, а також, що план реструктуризації носить формальний характер, оскільки передбачено повне списання боргів боржника, не зазначено щодо суми на побутові потреби боржника, тому план не погоджений. 
30.05.2023 до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання АТ «Ощадбанк» про закриття провадження у справі. АТ «Ощадбанк» зазначено, що боржник з метою приховування інформації не зазначила в деклараціях РНОКПП сина ОСОБА_2 та зазначила в декларації «РНОКПП не надав». Окрім того, члени сім`ї боржника не надали інформацію про вклади у банках, готівкові кошти та інші активи.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про закриття провадження у справі про неплатоспроможність, виходячи з таких підстав.
Частиною першою статті 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи передбачено Книгою четвертою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" цього Кодексу.
Так, порядок та наслідки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність визначені статтями 119, 120 КУзПБ.
В ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд зазначає, зокрема, про введення процедури реструктуризації боргів боржника (пункт 2 частини п`ятої статті 119 КУзПБ).
За визначенням, наведеним у статті 1 КУзПБ, реструктуризація боргів боржника - це судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.
При цьому, нормами КУзПБ встановлено перелік документів та відомостей, необхідних до подання заявником при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.
Зокрема, пунктом 11 частини третьої статті 116 КУзПБ визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додається декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства
Відповідно до частини п`ятої статті 116 КУзПБ декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати.
Колегія суддів зауважує, що інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.
Саме тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.
Отже, надання декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.
Аналогічна правова позиція викладена Палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.09.2021 по справі №910/6639/20.
Звертаючись до суду із заявою про порушення справи про неплатоспроможність боржником було надано декларації про майновий стан за 2018, 2019 та 2020 року.
Згодом, після перевірки даних декларацій арбітражним керуючим, боржником було надано виправлені декларації, в яких, серед іншого, вказано про ненадання членами сім`ї декларанта інформації про майно, доходи та витрати.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати.
До членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.
Саме тому, реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.
Отже, надання декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.
У справах про неплатоспроможність боржників - фізичних осіб поняття "член сім`ї боржника" закріплено в частині п`ятій статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.
Означені норми самостійно і вичерпно врегульовують зміст поняття "член сім`ї боржника", яке є спеціальним, встановленим саме для цілей визначення змісту правовідносин щодо відновлення платоспроможності фізичної особи. У цьому контексті положення статті 3 Сімейного кодексу України для регулювання відносин у процедурі розгляду справ про неплатоспроможність фізичних осіб не застосовуються.
Тлумачення частини п`ятої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства, з огляду на мету правового регулювання відносин неплатоспроможності боржників - фізичних осіб, дає підстави для висновку, що до членів сім`ї такого боржника в обов`язковому порядку необхідно віднести його дітей (у тому числі повнолітніх), батьків та осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, незалежно від того, що вони не проживають з ним спільно, не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків.
Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.09.2021 по справі №910/6639/20 зауважила на необхідності врахування, в порядку частини четвертої статті 236 ГПК України, господарськими судами наведеної правової позиції у вирішенні питання включення відповідної інформації про майно, доходи й витрати членів сім`ї до декларації про майновий стан боржника, яка є невід`ємною складовою при його зверненні до суду зі заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.
Зміст п. 9 Приміток до затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5 форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність встановлює, що боржник за розділами декларації зазначає всю інформацію про членів сім`ї, яка йому відома та яку він може отримати з офіційних джерел (правовстановлюючі документи, відповідні державні реєстри). Якщо член сім`ї не надав боржнику інформацію і така інформація не може бути отримана ним з офіційних джерел, у відповідному рядку декларації зазначається "Член сім`ї не надав інформацію".                                         
Згідно наданих декларацій (2018, 2019, 2020), до складу сім`ї боржника входять:
-          мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
-          батько - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
-          чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
-          син - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП не надано:
-          донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП відсутній;
-          донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП відсутній.
З наведеного вбачається надання членом сім`ї боржника неповної інформації, зокрема, приховування реєстраційного номеру облікової картки платника податку, за яким можливо ідентифікувати і провести детальний аналіз його майнового стану. Також відсутні будь-які пояснення фізичної особи члена сім`ї боржника стосовно причин ненадання такої інформації.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2021 - за ОСОБА_2 (сином боржниці) зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 47,9 кв.м., житловою - 14,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
За вказаною адресою ( АДРЕСА_3 ) знаходиться новозбудований житловий комплекс «Простір на ОСОБА_8 ».
Згідно інформаційної довідки № 333717840 від 26.05.2023 для державної реєстрації права власності на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 були подані наступні документи: 
- акт приймання-передачі, серія та номер: б/н, виданий 21.10.2021, видавник: ТОВ "ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА" та ОСОБА_2 ;
-          технічний паспорт, серія та номер: 3806, виданий 26.10.2021, видавник: ТОВ "БТІ УКРАЇНИ"; 
- висновок, серія та номер: 3806, виданий 26.10.2021, видавник: ТОВ "БТІ УКРАЇНИ";
-          додаткова угода, серія та номер: б/н, виданий 21.10.2021, видавник: ТОВ "ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА" та ОСОБА_2 ;
-          договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: Н/А-4.2.5, виданий 21.10.2021, видавник: ТОВ "ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА" та ОСОБА_2 .
Тобто з наведеного можливо зробити висновок, що у 2021 році сином боржниці - ОСОБА_2 було придбано нерухоме майно в центральній частині міста Одеси в новозбудованому будинку (введено в експлуатацію у 2020-2021 роках) на підставі договору купівлі-продажу майнових прав.
На підтвердження придбання нерухомого майна представником боржника надано копію договору № Н/А-4.2.5 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 20.08.2020, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА», згідно якого оплата повинна відбуватись v розстрочку у період з 25.09.2020 по 25.02.2022.
Як вбачається з наданого боржницею договору № Н/А-4.2.5 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 20.08.2020, частково оплата майнових прав мала відбуватися і у 2020 році, зокрема, 1 533,33 доларів США до 25.09.2020, 1 533,33 доларів США до 25.10.2020, 1 533,33 доларів США до 25.11.2020, 1 533,33 доларів США до 25.12.2020. Тобто такі грошові кошти у сумі 6 133,32 доларів США мали бути внесені в період, що підлягав декларуванню. Однак в декларації за 2020 рік відсутні будь-які відомості про наявність у сина боржниці майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Разом з договором боржниця надала суду першої інстанції копію довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 22.06.2023, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , оціночна вартість об`єкта оцінки якого складає 1 739 030,00 грн;
Крім того з декларації про майновий стан за 2020 рік вбачається, що син боржниці ОСОБА_2 у 2020 році також придбав автомобіль Audi Q5, 2012 року випуску, однак не надав інформацію про вартість такого автомобіля.
В той же час, з декларації про майновий стан за 2020 рік вбачається, що у сина боржниці ОСОБА_2 відсутні будь-які грошові активи, тобто боржник не може надати інформацію за рахунок яких коштів її син ОСОБА_2 придбав у 2020 році автомобіль Audi Q5, 2012 року та зробив як мінімум 4 внески у розмірі 6 133,32 доларів США в рахунок оплати майнових прав на об`єкт нерухомого майна.
Окрім того, як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України протягом 2019 року ОСОБА_2 неодноразово перетинав держаний кордон України:
- 28.04.2019 о 17:42 виїхав з території України через пункт пропуску Ужгород автомобільним транспортом;
- 04.05.2019 о 21:11 заїхав на територію України через пункт пропуску Мостиська залізничним транспортом (потяг Перемишль – Одеса);
- 22.08.2019 о 09:17 виїхав з території України через пункт пропуску Мостиська залізничним транспортом (потяг Одеса – Перемишль);
- 31.08.2019 о 15:34 заїхав на територію України через пункт пропуску Мостиська залізничним транспортом (потяг Перемишль – Київ);
- 03.11.2019 о 08:44 виїхав з території України через пункт пропуску Одеса авіаційним транспортом (рейс Одеса-Стамбул);
- 09.11.2019 о 08:07 заїхав на територію України через пункт пропуску Бориспіль-D авіаційним транспортом (рейс Стокгольм-Київ).
Посилання боржниці на те, що ОСОБА_2 здійснював господарську діяльність та отримував прибуток у 2021-2023 роках не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в даному випадку не було надано інформацію щодо дійсного майнового стану боржниці та членів її сім`ї у 2019-2020 роках, тобто за період фактичних витрат сином боржниці на подорожі закордон, придбання квартири та автомобіля.
Крім того, надана боржницею копія договору № Н/А-4.2.5 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна датується 20.08.2020, в той час як для державної реєстрації права власності на придбану сином боржниці квартиру був поданий договір № Н/А-4.2.5 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 21.10.2021.
Договір№ Н/А-4.2.5 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 21.10.2021 у матеріалах справи відсутній та не був предметом дослідження ані в Господарському суді Одеської області, ані в Південно-західному апеляційному господарському суді, оскільки не був наданий боржником як доказ.
Отже, представником боржника на підтвердження придбання квартири був поданий документ, що є відмінним від договору, який був підставою для державної реєстрації вказаного нерухомого майна.
Зазначене свідчить про подальше приховування боржником дійсного майнового стану членів сім`ї за період, що підлягав декларуванню, маніпулювання представником боржника фактичними обставинами, що також свідчить і про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи щодо придбання членом сім`ї боржника у віці 20 років коштовного нерухомого та рухомого майна.
Окремо слід звернути увагу на окремі умови Договору № Н/А-4.2.5 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 20.08.2020, що був поданий стороною боржника на виконання ухвали суду від 30.05.2023, зокрема:
-          « 4.1. Технічний стан Новозбудованого майна: перелік додаткових оздоблювальних робіт та обладнання, що мають бути виконані/встановлені в Новозбудованому майні, а також строк виконання таких робіт та проект якого має бути підготовлений Продавцем на пізніше ніж через три місяці з моменту укладення цього договору»;
-          « 5.1. Сума Договору визначається та сплачується виключно в гривні, є змінною. та підлягає перерахунку на день платежу із врахуванням зміни Договірного курсу на день платежу в частині, що підлягає сплаті»;
-          « 5.1. ...на момент підписання цього Договору в еквіваленті грошового зобов`язання становить 27 600,00 доларів СІЛА за Договірним курсом (27,3160 грн за 1 долар СІЛА)»;
-          « 5.3. Сума договору підлягає зміні при настанні умов прямо передбачених цим Договором або за згодою Сторін»;
-          « 5.7 Розрахунки за цим Договором здійснюються в безготівковій формі»:
-          « 5.8 Сплата суми Договору здійснюється Покупцем на поточний рахунок Продавця»;
-          « 6.2... Майнові права вважаються переданими Покупцю у дату, зазначену в Акті приймання-передачі Майнових прав.».
З наведених умов вищевказаного договору можна зробити висновок, що сума придбання майна, оздоблення квартири могли змінюватись, проте будь-яких додаткових документів на підтвердження придбання майна саме за вказану суму, боржником не надано. Крім того не було надано пояснень щодо фактичного існування двох договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № Н/А-4.2.5 від різних дат.
Колегія суддів також критично ставиться до відомостей, зазначених боржницею у деклараціях за 2018-2020 роки щодо не отримання нею за даний період жодного прибутку та відсутності у неї жодних активів, адже таким чином відсутня інформація, за рахунок яких грошових коштів боржниця жила сама та утримувала двох неповнолітніх дітей.
Колегія суддів зазначає, що з моменту порушення справи про банкрутство стосовно боржника/відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).
Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип узгодженості нормативних приписів права із суміжними інститутами права, що має гарантувати інтеграцію законодавства у сфері неплатоспроможності/банкрутства до національної системи права.
Так, КУзПБ як спеціальний нормативно-правовий акт має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов`язаних з банкрутством юридичних осіб та неплатоспроможністю фізичних осіб, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів та належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.
На переконання суду, коло членів сім`ї боржника в частини п`ятої статті 116 КУзПБ визначено у зв`язку із встановленням його обов`язку подати декларацію про майновий стан боржника за відповідною формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, як додаток до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Подання декларації про майновий стан боржника полягає у необхідності підтвердження наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зазначених у частині другій статті 115 КУзПБ.
Подання декларації про майновий стан надає можливість не лише встановити перелік та вартість майна, стан доходів та витрат на відповідну дату, а й динаміки розміру активів за відповідний період. Поряд з цим, ця декларація повинна містити відомості, що можуть свідчити про ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами.
Пунктами 2, 3 частини другої статті 123 КУзПБ встановлено, що основними завданнями зборів кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника є, зокрема, розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника, прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.
Частиною п`ятою статті 123 КУзПБ, зокрема, визначено, що рішення про затвердження плану реструктуризації боргів приймається конкурсними та забезпеченими кредиторами окремо. План реструктуризації боргів та зміни до нього вважаються схваленими, якщо їх підтримали всі забезпечені кредитори та не менше 50 відсотків конкурсних кредиторів.
Відповідно до частини одинадцятої статті 126 КУзПБ якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів боржника до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.
Вказана норма кореспондується з частиною першою статті 130 КУзПБ, згідно якої господарський суд ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника у разі, якщо протягом 120-ти днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів боржника.
Разом з цим, приписи частини першої статті 130 КУзПБ не повинні застосовуватися суто формально та зводитися до підрахунку строків чи встановлення відсутності/наявності рішення зборів кредиторів про схвалення плану реструктуризації боргів боржника без встановлення господарським судом обставин справи, перевірки дотримання процесуальних гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін, а також з`ясування підстав для закриття провадження у справі, зокрема за частиною сьомою статті 123, частиною одинадцятою статті 126 КУзПБ (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20.
Частиною сьомою статті 123 КУзПБ визначено, що суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо:
1) боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи і витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів і витрат боржника та членів його сім`ї;
2) майно членів сім`ї боржника було придбано за кошти боржника та/або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами;
3) судовим рішенням, що набрало законної сили та не було скасоване, боржник був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю.
Конструкція цієї норми побудована як безумовний захід відповідальності боржника за дії на шкоду кредиторам, тому не передбачає альтернативного вирішення та необхідності з`ясування мотивів боржника - фізичної особи, за встановлення відповідних фактів господарським судом.
До того ж, розширене коло ініціаторів застосування частини сьомої статті 123 КУзПБ та відсутність процесуальних обмежень щодо її реалізації на всіх стадіях справи про неплатоспроможність фізичної особи забезпечують невідворотність такого наслідку очевидно недобросовісних дій боржника.
Враховуючи призначення цієї норми та можливість застосування її судом з власної ініціативи, господарський суд не може залишити поза увагою обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі за частиною сьомою статті 123 КУзПБ, тому з власної ініціативи, зокрема, вирішуючи питання про перехід до судової процедури погашення боргів, зобов`язаний перевірити такі обставини справи та надати їм юридичну оцінку, про що зазначити у відповідному судовому рішенні.
У абзаці п`ятому частини сьомої статті 123 КУзПБ визначено, що господарський суд протягом одного року з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність з підстав, визначених цією частиною, не може відкрити провадження у новій справі про неплатоспроможність щодо того самого боржника.
Відтак, зібравши певний перелік підстав для закриття провадження у справі в окремій нормі (частина сьома статті 123 КУзПБ), законодавець акцентував насамперед на спеціальних наслідках її реалізації - неможливості протягом року повторно скористатися такою процедурою для очевидно недобросовісного боржника.
А тому, перелік підстав для закриття провадження у справі за частиною сьомою статті 123 КУзПБ слід тлумачити як вичерпний лише в аспекті застосування передбачених цією ж нормою обмежувальних наслідків такого закриття.
Також, у судовій процедурі реструктуризації боргів КУзПБ передбачено право зборів кредиторів (кредитора у частині другій статті 128) звернутися до суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність якщо:                                        
- збори кредиторів прийняли рішення про відмову у схваленні плану реструктуризації боргів боржника (пункт 2 частини восьмої статті 123 КУзПБ);                                        
- господарський суд відмовив у затвердженні плану реструктуризації боргів боржника (частина десята статті 126 КУзПБ);                                                                                 
- боржником порушено план реструктуризації боргів (частина друга статті 128 КУзПБ).
Системний аналіз цих норм свідчить про те, що за наведених вище підстав (окрім частини сьомої статті 123 КУзПБ) господарський суд може вирішити питання щодо доцільності подальшого руху справи лише за клопотанням зборів кредиторів (кредитора), яким на певній стадії судової процедури реструктуризації боргів боржника надано виключне право ініціювати за власним вибором перехід до наступної судової процедури неплатоспроможності фізичної особи або закриття провадження у справі.
При цьому, колегія суддів зазначає, що визначені у пункті 2 частини восьмої статті 123, частині десятій статті 126 та частині другій статті 128 КУзПБ підстави для звернення зборів кредиторів (кредитора) із клопотанням про закриття провадження у справі можуть бути зумовлені саме неконструктивною позицією останніх при погодженні плану реструктуризації боргів, порушеннями при схваленні зборами кредиторів плану реструктуризації боргів, іншими обставинами, які не залежать від волі боржника, що має врахувати господарський суд при вирішенні питання про задоволення чи відмову у задоволенні такого клопотання зборів кредиторів (кредитора) крізь призму мети провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.
З огляду на наведене, само по собі клопотання зборів кредиторів про закриття провадження/перехід до наступної судової процедури, за відсутності передбачених спеціальним законом підстав та обставин, не може бути достатньою та безумовною підставою для задоволення господарським судом такого клопотання.
За приписами ч.11 ст. 126 КУзПБ, якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.
За змістом цієї норми:                                        
- чітко визначений строк з якого вона може бути застосована судом - після спливу трьох місяців у процедурі реструктуризації боргів боржника;
- обов`язковою умовою її реалізації є неподання до господарського суду протягом визначеного строку погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника;                                                                                 
- коло ініціаторів її застосування не конкретизовано;                                        
- господарський суд набуває право на альтернативне вирішення подальшого руху справи: ухвалити рішення про перехід до наступної судової процедури чи про закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.
Порівняльний аналіз положень частини одинадцятої статті 126 КУзПБ з частиною сьомою статті 123 КУзПБ свідчить, що хоча ці норми частково кореспондуються між собою, проте не є тотожними за ступенем імперативності, колом ініціаторів та передумовами їх застосування.
Такі відмінності дають підстави для висновку, що неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів може бути самостійною підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи відповідно до частини одинадцятої статті 126 КУзПБ.
Водночас, слід враховувати, що сам по собі факт недосягнення мети судової процедури реструктуризації боргів не є обов`язковою підставою для припинення реабілітації боржника у справі про відновлення платоспроможності фізичної особи, адже за змістом частини одинадцятої статті 126 КУзПБ у такому випадку закриття провадження у справі про неплатоспроможність є лише одним з варіантів вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху такої справи, поряд з визнанням боржника банкрутом та переходом до процедури погашення     його боргів.     
За загальним правилом закриття провадження у справі є формою завершення судового розгляду без прийняття рішення по суті справи через виявлення після відкриття провадження таких обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду.
Окрім виконання плану реструктуризації боргів боржника, у інших випадках за Книгою четвертою КУзПБ закриття провадження у справі під час судової процедури реструктуризації боргів не може вважатися очікуваним процесуальним рішенням для боржника з огляду на "добровільність банкрутства" фізичної особи та основну мету цього провадження - соціальну реабілітацію добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.
Разом з цим, очевидним є те, що неподання до господарського суду протягом трьох місяців з введення процедури реструктуризації боргів погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника може бути зумовлене як недобросовісною поведінкою боржника, так і неналежною реалізацією кредиторами власних правомочностей.
За таких обставин однією з процесуальних гарантій захисту інтересів сторін та ухвалення справедливого рішення за частиною одинадцятою статті 126 КУЗПБ є закріплена у цій нормі дискреція господарського суду - можливість обрати з двох варіантів рішення (про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність) такий, що є найбільш оптимальним у правових і фактичних умовах вирішення конкретної справи, з урахуванням принципів добросовісної поведінки боржника, неналежної реалізації кредиторами власних правомочностей та судового контролю у відносинах неплатоспроможності, а також відповідно до основної мети провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.
Щодо застосування частини одинадцятої статті 126 КУзПБ Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20 сформував висновок, за яким у випадку неподання до господарського суду протягом трьох місяців погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника, суд, через призму судового контролю, повинен за своїм внутрішнім переконанням оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів, які можуть полягати за одних обставин у діях/бездіяльності кредиторів, за інших обставин - у діях/бездіяльності боржника, при цьому враховуючи добросовісність поведінки учасників провадження у справі про неплатоспроможність
У розвиток цієї правової позиції Верховний Суд у постанові від 20.09.2022 по справі №920/27/21 наголосив, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав якими КУзПБ зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 КУзПБ. Тому, обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом, як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.
Такими обставинами можуть бути, серед іншого, ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки.
Колегія суддів наголошує, що судова процедура реструктуризації боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.
Саме на цьому акцентував Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, вказавши, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.
За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 ЦК України).
Тому до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.
Зокрема, задля отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності у судовій процедурі реструктуризації боргів КУзПБ покладає на боржника обов`язки:
- повідомити про обставини, що стали підставою для звернення до суду (пункт 3 частини другої статті 116 КУзПБ), отже обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредитора (кредитодавця, позикодавця), та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами тощо;
- надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4 -11 частини третьої статті 116 КУзПБ), тому у разі необхідності і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог;
- подати проєкт плану реструктуризації боргів та співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні його змісту (частина четверта статті 116, частина сьома статті 126 КУзПБ);
- повністю погасити окремі види заборгованості до затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника (стаття 125 КУЗПБ);
- погашати вимоги кредиторів згідно з умовами плану реструктуризації боргів у разі його затвердження (частина перша статі 128 КУзПБ).
КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема передбачає закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 частини сьомої статті 123 КУзПБ); дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (частина одинадцята статті 126 КУзПБ).
Системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.
Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.
З огляду на вищенаведене, на переконання колегії суддів не надання боржником усіх повних та достовірних відомостей щодо майна, доходів та витрат його та членів його сім`ї, доказів сумлінного виконання обов`язків боржника, зокрема вжиття заходів щодо отримання доходу задля погашення існуючої значної заборгованості, не може свідчити про добросовісну поведінку боржника, що відповідно до наведених висновків є підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність.
Рішенням зборів кредиторів, що оформлено протоколом № 4 від 22.12.2022 вирішено:
- відмовити у затверджені звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларації про майновий стан боржника;
- відмовити у схвалені плану реструктуризації боргів;
- уповноважити арбітражного керуючого Данілова А.І. на звернення до суду з клопотанням про закриття провадження у справі №916/2411/21 про неплатоспроможність ОСОБА_9 Ю 
Таким чином, колегія суддів доходить до висновку про необхідність задоволення клопотань Акціонерного товариства «Сенс Банк» та  Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про закриття провадження у справі №916/2411/21 та закриття провадження у справі №916/2411/21 на підставі ч. 7 ст. 123 КУзПБ.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наявна недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішенням про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.
Керуючись статтями 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -
                                                             ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 у справі №916/2411/21 – задовольнити.
Постанову Господарського суду Одеської області від 15.08.2023 у справі №916/2411/21 – скасувати.
Прийняти нове рішення.
Клопотання Акціонерного товариства «Сенс Банк» (вх.ГСОО 29214/21 від 21.12.2021 та  Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вх.ГСОО 17706/23 від 30.05.2023) про закриття провадження у справі №916/2411/21 – задовольнити.
Провадження у справі №916/2411/21 за заявою боржника ОСОБА_1 про неплатоспроможність – закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Відповідно ч. 3 ст. 9 КУзПБ, у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Повний текст постанови складено та підписано 29.11.2023.

Головуючий                      К.В. Богатир

Судді:                      Л.В. Поліщук

                                                                                                                            С.В. Таран