Справа № 348/387/22 
Провадження № 22-ц/4808/1044/23 
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.,
суддів:                                        Баркова В.М., Луганської В.М., 
секретаря:                                        Петріва Д.Б.,
з участю                представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - Рокетської С.В., представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Грещуком Р.П. 12 січня 2023 року в м. Надвірній Івано-Франківської області, у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів, відновлення залишку коштів на рахунках та зупинення нарахування штрафних санкцій,
в с т а н о в и в :
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до АТ КБ «Приват Банк» про захист прав споживачів, відновлення залишку коштів на рахунках та зупинення нарахування штрафних санкцій. 
Зазначила, що є споживачем банківських послуг та укладала з банком договори банківського рахунку та банківського вкладу. 12 лютого 2019 року між 9 та 10 годинами ранку невідомі особи без її відома і згоди, попри систему безпеки банку, вчинили три транзакції за її рахунками та неправомірно переказали кошти на інші банківські рахунки в загальній сумі 72 732,10 грн. Особистих коштів було витрачено в розмірі 129,11 доларів США та 1336,71 грн. Оскільки цих коштів було недостатньо для закупівлі товару, зловмисники від імені ОСОБА_1 уклали з відповідачем договір споживчого кредиту «Оплата частинами». 
Позивачка в свою чергу негайно звернулась на гарячі лінію банку а також безпосередньо у відділення банку в м. Надвірна, з вимогою заблоковувати всі банківські картки. Працівником банку було здійснено заміну всіх її карток. Зазначає, що остання транзакція з переказу коштів з її карти відбулась вже тоді, коли вона спілкувалась з представником банку. Отже АТ КБ «ПриватБанк» мав достатньо часу для реагування, але не скористався можливістю скасувати транзакції. 
В цей же день позивачка також звернулась до Надвірнянського РВ УМВС України та за її заявою було відкрито кримінальне провадження. В ході досудового розслідування було встановлено, що невідомі особи викрали кошти у ОСОБА_1 та використали їх з метою закупівлі товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 . Особа, яка здійснила платіж через мобільний пристрій, використовувала іншу операційну систему, ніж доступна на мобільному пристрої позивачки, про що також відомо банку.
Банк відмовив у задоволенні вимоги позивачки щодо зарахування на її рахунок коштів, які були безпідставно списані. Станом на 07 лютого 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» неправомірно нарахував ОСОБА_1 заборгованість за використання кредитних коштів у розмірі 110 786,65 грн, в тому числі штраф у розмірі 2 602,00 грн.
Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не виявив підозрілі транзакції, вчасно не заблоковував банківські рахунки, не повернув кошти, які були помилково безпідставно списані, що призвело до втрати позивачкою власних коштів. Дві з трьох транзакцій по списанню коштів з рахунків позивачки відбулись в межах 30 хвилин перед зверненням до банку, а остання – після звернення у відділення в м. Надвірна. Зазначає, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного проявлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача. Відтак, на думку позивачки, саме АТ КБ «Приват Банк» є відповідальним за неправомірні перекази з її банківського рахунку.
Внаслідок дій відповідача в рамках договору споживчого кредиту «Оплата частинами» було безпідставно списано грошові кошти з відповідним відображенням балансу банківських рахунків. Проте, вище вказаний договір від 12 лютого 2019 року позивачка не укладала, жодних дій для отримання кредитних коштів не вчиняла. Кошти, які були перераховані відповідачем на рахунок згідно цього договору були ж одразу списані, відтак кредитними коштами вона не володіла.
Оскільки банк не виконав свій обов`язок з повернення неналежного переказу на рахунок первинного власника коштів, позивачка вважала, що має право на стягнення пені на підставі абз. 2 п.п. 32.3.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» за процентною ставкою 37% річних, передбачених договором споживчого кредитування, виходячи з розміру коштів повернення 72 732,10 грн.
За наведених обставин просила зобов`язати АТ КБ «Прива Банк» відновити залишок коштів на карткових рахунках, припинити нарахування по рахунку щомісячних платежів за споживчим кредитом «Оплата частинами» та списати всю заборгованість за рахунком у розмір 110 786,65 грн, а також стягнути з банку пеню в розмірі 80 511,45 грн.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 січня 2023 позов задоволено.
Зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» відновити залишок коштів на карткових рахунках ОСОБА_1 , а саме:
- на рахунку НОМЕР_1 за угодою №SAMDN82000738127907 від 30.09.2013 року, - в сумі 1253 грн. 35 коп.;
- на рахунку НОМЕР_2 , карта для виплат НОМЕР_3 за угодою №SAMDNWFC00002964900 від 24.03.2014 року, - в сумі 107 грн. 01 коп.;
-на рахунку НОМЕР_4 , карта «Універсальна» 5168742219793100 за угодою №SAMDNWFC00002964954 від 24.03.2014 року, - мінус 23 грн. 65 коп.;
- на рахунку НОМЕР_5 , карта для виплат у доларах США 5168742723254532 за угодою №SAMDNWFC00018864817 від 27.07.2015 року, - в сумі 161,21 долар США, тобто до того стану, в якому він був перед проведенням незаконних та безпідставних фінансових операцій 12.02.2019 року, а саме станом на 23 год. 59 хв. 11.02.2019 року.
Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , карта «Універсальна» НОМЕР_6 , щомісячних платежів за споживчим кредитом «Оплата частинами», який був оформлений на її ім`я невідомими особами 12.02.2019 року та зобов`язано списати всю заборгованість за рахунком НОМЕР_4 та за угодою №SAMDNWFD0072808588100 від 27.08.2020 року у розмірі 110 786,65 грн за даним договором.
Стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 80511,45 грн пені на підставі абз.2 пп.32.3.2 Закону України №2346 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 37630 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги та на користь держави 1912,99 грн судового збору.
Ухвалою Надвірнянського районного суду від 28 червня 2023 року в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення відмовлено.
В апеляційній скарзі на заочне рішення представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Кримінальне провадження про здійснення перерахунку коштів з карти позивачки триває, винних осіб не встановлено. Аналогічно не доведено відсутність вини позивачки в здійснених 12 вересня 2019 року переказах. Апелянт вважає, що позивачка має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених вироком суду.
Представник банку звертає увагу, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того факту, що 12 лютого 2019 року операції по її рахунках здійснювались не нею. Так, переказ коштів з карток було здійснено шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking24 з введенням даних та підтвердження транзакцій за допомогою смс-повідомлень. Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією саме позивачки. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону ОСОБА_1 та іншої особистої інформації. Відтак, на думку апелянта, позивачка надала інформацію третім особам про наявність у неї рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» та їх реквізити.
Зазначає, що позивачка не навела жодних правових підстав існування в неї права на користування коштами банку без сплати відсотків. Вона користується послугами відповідача та визнає факт користування платіжною карткою, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених банком умовах про обслуговування. Відтак, банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, і вимоги щодо сплати таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності.
Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що перекази коштів, які були здійснені 12 лютого 2019 року в розмірі 72 732,10 є безпідставним та помилковим переказом, а тому повинні бути повернуті на банківський рахунок позивача. Так помилковим переказом – є переказ, здійснений клієнтом, в яких він допустив помилку в реквізитах. Разом з тим рішенням суду встановлено, що згадані транзакції не були здійснені третіми особами.
Крім того, апелянт вважає необґрунтованим стягнення з нього судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги позивачці, оскільки такі є недоведеними. Так, суду не представлено розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг правової допомоги, а представник позивача участі у судових засіданнях не брав.
Посилається також на порушення норм процесуального права, оскільки банк не був повідомлений про розгляд справи належним чином, в результаті чого було ухвалено заочне рішення, в перегляді якого було необґрунтовано відмовлено.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими. Вказує, що позивачкою надано докази того, що дії щодо списання грошових коштів вчиняли сторонні особи, які здійснювали розрахункові операції в м. Кривий Ріг, тоді як вона знаходилась в відділенні банку в м. Надвірна, куди вона невідкладно звернулась з повідомленням про рух коштів на її рахунках. Проте, банк не вжив достатніх заходів задля усунення порушень. Зазначає, що всі розрахунки пені є коректними. Натомість АТ КБ «Приват Банк» в апеляційній скарзі змішує різні поняття і вибірково застосовує до відносин не релевантні правові норми. Необгрунтованими також вважає заперечення відповідача щодо стягнення судових витрат за правову допомогу, адже понесення таких підтверджується належними доказами.
В засіданні апеляційного суду представниця банку доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.
Представник позивача доводів скарги не визнав, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає з огляду на наступне. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність списання грошових коштів з рахунків позивача, а також про неукладеність договору споживчого кредиту від 12.02.2019 року, оскільки кредитний договір з АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_1 не укладала як фізично, так і за допомогою накладення електронно-цифрового підпису, жодних дій для отримання кредитних коштів позивачка не вчинила.
На думку суду, відповідач не виконав своїх зобов`язань та не повернув оскаржувані грошові кошти на рахунок позивача, а тому ОСОБА_1 має право на стягнення в її користь пені на підставі абз.2 пп.32.3.2 ЗУ №2346 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка згідно розрахунку становить 80 511 грн. 45 коп.
Стягуючи судові витрати на правову допомогу в розмірі 37 630,00 грн, суд взяв до уваги надані стороною позивача докази на їх понесення, а саме договір №22 від 10.01.2022 року про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг від 11.01.2023 року та квитанції про сплату грошових коштів.
З такими висновками колегія суддів погоджується.
Встановлено, що ОСОБА_1 була клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», де мала декілька відкритих рахунків. Станом на 11 лютого 2019 року 
- на рахунку НОМЕР_1 за угодою №SAMDN82000738127907 від 30.09.2013 року (послуга накопичення «Скарбничка») знаходилось 1253 грн. 35 коп.;
- на рахунку НОМЕР_2 , карта для виплат НОМЕР_3  за угодою №SAMDNWFC00002964900 від 24.03.2014 року, - 107 грн. 01 коп.;
- на рахунку  НОМЕР_4 , карта «Універсальна» 5168742219793100 за угодою №SAMDNWFC00002964954 від 24.03.2014 року, - мінус 23 грн. 65 коп.;
- на рахунку НОМЕР_5 , карта для виплат у доларах США 5168742723254532 за угодою №SAMDNWFC00018864817 від 27.07.2015 року, - 161,21 долар США.
12 лютого 2019 року 18.07.2022 невідомими особами було знято з банківського рахунку ОСОБА_1 грошові кошти. Зокрема з банківських карт: № НОМЕР_6 - 50 796,00 грн; № НОМЕР_3 – 18 463,05 грн, № НОМЕР_7 – 129,11 доларів США.
Вказані кошти стали доступні для використання в зв`язку з оформленням на невідомих осіб кредиту «Оплата частинами». Відповідно до копій квитанцій АТ КБ «Приват Банк» вказані кошти були використані на покупку в салоні мобільних телефонів в АДРЕСА_1 .
У зв`язку з вказаними подіями ОСОБА_1 у цей же день зверталася до АТ КБ «Приват Банк» безпосередньо у відділення банку в м. Надвірній.
Також 12 лютого 2019 року позивачка звернулась до Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, у зв`язку із чим було відкрите кримінальне провадження № 12019090200000096 за ч.1 ст. 192 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 25). 
27 березня 2023 року АТ КБ «Приват Банк» надано відповідь ОСОБА_1 про відмову у поверненні коштів, що були списані та рекомендовано звернутися до правоохоронних органів.
Підставами позовних вимог ОСОБА_1 є відсутність її волевиявлення на укладення нового кредитного договору «Оплата частинами» та на списання коштів в загальному розмірі 72 732,10 грн, вчинення цих правочинів та здійснення платіжних операцій (списання коштів) без її участі, що стало можливим через надання АТ КБ «ПриватБанк» послуг неналежної якості. 
Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах , установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.
Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
Відповідно до п. 32.3.2. Закону України Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.
Згідно із ст. 7, п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.
Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.
Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.
Відповідно до ч. ч. 7, 8, 9 розділу VI Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 (що діяло під час виникнення спірних відносин), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.
Згідно пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено змагальність сторін, свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частина перша статті 55 Конституції України гарантує кожному громадянину право на оскарження в суді рішень.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України).
За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Аналіз аргументів апеляційної скарги свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, представник АТ КБ «Приват Банк» зазначав, що позивачкоюне надано доказів на підтвердження того факту, що 12 лютого 2019 року операції по її рахунках здійснювались не нею. Зокрема посилався на неврахування судом першої інстанції обставин укладення договору, дійсності його умов, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, презумпцію правомірності правочину. 
Разом з тим, колегія приходить до висновкупро наявність факту порушення прав позивачки, яка не мала наміру та волевиявлення на здійснення 12 лютого 2019 року будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, отримання кредитних коштів та їх використання на покупку, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з її рахунку відразу звернулася із заявою до поліції та повідомила банк. 
При цьому, 12 лютого 2019 року зафіксовано зняття з рахунку позичальника кредитних коштів, сума яких в подальшому фактично стала підставою для здійснення відповідних нарахувань за кредитним договором та причиною заборгованості за таким.
Зібрані по справі докази дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 своїми діями не сприяла здійсненню вказаних банківських операцій. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.
При цьому належних доказів на спростування вищезазначених обставин та, навпаки, підтвердження списання банком цих коштів з відома власника рахунків, позивачем не представлено. 
Кошти за кредитною програмою «Оплата частинами» були видані банком у межах договору №SAMDNWFC00002964954 від 24 березня 2014 року, а нових кредитних договорів укладено не було. Тому позивачка у цій частині обрала правильний спосіб захисту, оскільки підстави для визнання недійсним неукладеного договору відсутні.
Встановиши порушення прав ОСОБА_1 , суд прийшов до правильного висновку про задоволення позову про відновлення коштів на рахунку, стягнення пені, списання заборгованості та припинення нарахування щомісячних платежів по неукладеному кредитному договору.
Жодних доводів з приводу неповноти встановлення обставин за наявними в справі доказами, зокрема щодо розміру списаної заборгованості, чи необґрунтованості здійсненого розрахунку пені в апеляційній скарзі не наведено. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в частині витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що обсяг та вартість наданої правової допомоги належним чином підтверджена.
Оскільки судом першої інстанції досліджено надані сторонами докази та на підставі них встановлені обставини справи, при цьому правильно застосовано норми матеріального права у вказаних правовідносинах, виходячи з меж розгляду справи апеляційним судом, підстави для задоволення апеляційної скарги з мотивів, зазначених у ній, відсутні.
Враховуючи, що під час розгляду справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції також не знаходить підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України рішення суду належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» без задоволення, а заочне рішення Надвірняського районного суду від 12 січня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        В.М. Барков
                                                                               В.М. Луганська

Повний текст постанови виготовлено 13 листопада 2023 року.