ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року	  м. Одеса	Справа № 915/1453/21	
Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Ярош А.І.,
Суддів: Г.І. Діброви, Н.М. Принцевської

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго":   Тараненко Р.Ю.
від Акціонерного товариства "Миколаївобленерго": Котенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2023 року, суддя в І інстанції Давченко Т.М., повний текст якого складено 31.08.2023 в м. Миколаєві
у справі: №915/1453/21
за позовом: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до відповідача: Акціонерного товариства "Миколаївобленерго"
про стягнення 21 873  815,33 грн

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго” звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства “Миколаївобленерго” грошових коштів у загальній сумі 21 873  815,33 грн, із яких: 15  086  892,78 грн ? пеня; 6  786 922,55 грн – штраф.
Позов обгрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним з позивачем договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 24.05.2019 № 0513-02041 в частині своєчасної та у повному обсязі оплати послуг позивача.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2023 у справі  №915/1453/21 позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" штрафні санкції у загальній сумі 10  936 907,67 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 328 107,23 грн; у задоволенні решти вимог відмовлено.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що факт отримання від позивача послуг за договором не заперечується відповідачем, в свою чергу відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг в обумовлений договором строк не виконав, тому наявні підстави для притягнення останнього до відповідальності, встановленої договором та законодавством. Однак, враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов?язання, оплату стороною суми основного боргу, причини неналежного виконання зобов?язання відповідачем, суд з власної ініціативи на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України зменшив розмір заявленої до стягнення суми пені та штрафу на 50% та стягнув з відповідача штрафні санкції у розмірі 10  936 907,67 грн. На переконання суду таке зменшення не суперечить принципу юридичної рівності учасників спору і не свідчить про заниження суми неустойки.
14.09.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", в якій останнє просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2023 у справі №915/1453/21 скасувати частково в частині відмови в решті задоволення позову, та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що висновок суду, щодо застосування в даній справі ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України, та зменшення штрафних санкцій на 50% є необґрунтованим з огляду на доведенні в судовому засіданні обставини, яким, на думку апелянта, судом не надано об?єктивної оцінки, а саме: кількості (систематичності) допущених Відповідачем порушень виконання грошових зобов`язань. Судом встановлено систематичне порушення Відповідачем виконання грошових зобов?язань в межах періоду 16.08.2019 - 28.07.2020. Тобто порушення Відповідача не носять характеру «винятковості», враховуючи період та кількість порушень; не доведеність не виконання грошових зобов?язань Відповідачем, зумовлене об?єктивними причинами. Відповідач не надав жодного належного доказу поважних причин допущення порушень виконання грошових зобов`язань протягом вищевказаного періоду. 
Вказує, що в матеріалах справи відсутнє клопотання Відповідача щодо зменшення судом розміру штрафних санкцій, які є предметом позовних вимог. Зазначає, що не враховано поведінку боржника щодо усунення наслідків порушення зобов`язання. Всупереч дійсним обставинам справи, враховуючи обґрунтованість позовних вимог (як це встановлено судом), Відповідач протягом розгляду справи судом, тримався позиції щодо необгрунтованості, безпідставності позовних вимог та таких, що не підлягають задоволенню, завідомо хибно посилаючись на обставини, які судом зрештою спростовано в зв`язку з їх недоведеністю Відповідачем, та такими, що не відповідають дійсності. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її необгрунтованість та безпідставність, а оскаржуване рішення – без змін.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"  та призначено справу №915/1453/21 до розгляду на 21.11.2023 об 11:30.
В судовому засіданні 21.11.2023 представник позивача наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, а представник відповідача просив залишити оскаржуване рішення без змін.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.05.2019 між Державним підприємством “Національна енергетична компанія “Укренерго” (правонаступником якого є ПрАТ “НЕК “Укренерго”) (оператор системи передачі, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління ОЕС України до отримання ліцензії на провадження діяльності з передачі електричної енергії) (далі – ОСП) та АТ “Миколаївобленерго” (Користувач системи передачі) (далі – Користувач) було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0513-02041 (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі – Послуга) відповідно до умов цього Договору, а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.
Відповідно до п. 4.1 Договору для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяг  Послуги:
1) плановий обсяг Послуги визначається на основі наданих Користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць;
2) визначення фактичного обсягу Послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним Користувачем (додаток № 2). З цією метою використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку та ЕІС Користувача.
Пунктом 6.2 Договору передбачено, що Користувач  здійснює   поетапну  передоплату   планової  вартості   Послуги  ОСП наступним чином:
1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з пунктом 4 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, у кожен з наступних періодів:
2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду;
3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду;
4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду;
5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.
При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості Послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, на 5 днів наперед.
Відповідно до п. 6.5 Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі Послуги, який  ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим.
Оплата  послуги здійснюється  на  підставі  рахунків,  наданих Виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою “Системи управління ринком” (далі – Сервіс),  з  використанням  електронно-цифрового  підпису тієї особи,  яка  уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до п. 6.6 Договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий актом приймання-передачі Послуги, Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом  направлення  ОСП  повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається,  що цей акт прийнято без розбіжностей.
Пунктом 6.7 Договору передбачено, що у випадку порушення Користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань. 
За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.
У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату Послуги наступних розрахункових періодів.
У разі недотримання ОСП цих термінів Користувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової станки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів.
За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.
Відповідно до п.п 1 п. 7.1 Договору, ОСП має право отримувати від Користувача своєчасну оплату за послугу.
Користувач має право отримувати від ОСП послугу з дотриманням установлених показників якості надання цих послуг відповідно до глави 2 розділу ХІ Кодексу системи передачі (п.п.1 п. 7.2 Договору).
Відповідно до п. 9.1 Договору при невиконанні або неналежному виконанні умов цього Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та законодавства України.
Користувач зобов`язується здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором (п.п. 3 п. 9.3 Договору).
Користувач,    отримавши    акт    приймання-передачі    наданої    Послуги, протягом 3 (трьох) робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі  свого боку.
Пунктом 10.2 Договору передбачено, що ОСП щокварталу оформлює акт звірки розрахунків наданої Послуги відповідно до форми, наведеної у Додатку 7 цього Договору, та надсилає його Користувачу. Користувач у триденний термін має повернути ОСП акт звірки розрахунків наданої Послуги, підписаний зі свого боку. У разі виникнення розбіжностей за актом звірки між Сторонами Користувач має право у триденний  термін   направити  свій   екземпляр акта  звірки   розрахунків ОСП з умотивованим  запереченням.  Цей  акт звірки  розрахунків має бути  розглянутий ОСП у триденний термін, підписаний у разі згоди та наданий Користувачу. Якщо Сторони не дійшли згоди, застосовуються норми розділу 12 цього Договору.
Відповідно до п. 10.3 Договору у разі несвоєчасної оплати Користувачем отриманої Послуги ОСП направляє Користувачу письмове повідомлення із зазначенням суми заборгованості та кінцевого терміну її оплати. У разі несплати заборгованості Користувачем ОСП має право направити Користувачу письмове попередження щодо можливого припинення надання послуги з передачі електричної енергії відповідно до вимог КСП.
Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019 року.
Якщо Користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору повідомлення про припинення дії Договору, то цей Договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (п.14.1 Договору).
Відповідно до п. 14.4 Договору припинення/розірвання дії цього Договору не звільняє сторони від належного виконання обов`язків, що виникли в період дії цього Договору.
В подальшому до договору сторонами укладалися додаткові угоди.
Так, зокрема, додатковою угодою від 28.07.2020 № 4 сторонами погоджено викласти пункт 6.7 розділу 6 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 24.05.2019 № 0513-02041 в такій редакції:
“6.7. У випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за цим Договором Користувач сплачує ОСП пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати. 
Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань. 
За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.
ОСП направляє Користувачу окремий рахунок на суму пені та/або штрафу протягом 5  робочих днів після виявлення порушення.  Рахунок підлягає оплаті протягом 3 робочих днів від дати отримання.
У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або, у разі відсутності такої заяви Користувача, ураховує їх як оплату Послуги останнього платежу наступного розрахункового періоду відповідно до пункту 6.2 цього договору. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової  згоди Користувача.
У разі недотримання ОСП термінів повернення коштів Користувач має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів.
За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується  штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню”.
2. Додаткова угода  набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору, з урахуванням додаткових угод до нього, надано відповідачу послуги з передачі електричної енергії, а саме:
-за серпень 2020 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 23031,018 МВт*год., ставка тарифу 240,23 грн/МВт*год., на загальну суму 6639289 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за серпень 2020 року від 31.08.2020, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за вересень 2020 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 20635,641 МВт*год., ставка тарифу 240,23 грн/МВт*год., на загальну суму 5948760,05 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за вересень 2020 року від 30.09.2020, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за жовтень 2020 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 25286,932 МВт*год., ставка тарифу 240,23 грн/МВт*год., на загальну суму 7289615,60 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за жовтень 2020 року від 31.10.2020, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за листопад 2020 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 30775,405 МВт*год., ставка тарифу 240,23 грн/МВт*год., на загальну суму 8871810,65 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за листопад 2020 року від 30.11.2020, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за грудень 2020 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 38007,012 МВт*год., ставка тарифу 312,76 грн/МВт*год., на загальну суму 14264487,68 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за грудень 2020 року від 31.12.2020, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за січень 2021 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 34961,916 МВт*год., ставка тарифу 293,93 грн/МВт*год., на загальну суму 12331627,16 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за січень 2021 року від 31.01.2021, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за лютий 2021 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 32214,243 МВт*год., ставка тарифу 293,93 грн/МВт*год., на загальну суму 11362478,93 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за лютий 2021 року від 28.02.2021, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за березень 2021 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 31545,668 МВт*год., ставка тарифу 293,93 грн/МВт*год., на загальну суму 11126661,84 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за березень 2021 року від 31.03.2021, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за квітень 2021 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 25042,053 МВт*год., ставка тарифу 293,93 грн/МВт*год., на загальну суму 8832732,77 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за квітень 2021 року від 30.04.2021, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за травень 2021 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 21492,514 МВт*год., ставка тарифу 293,93 грн/МВт*год., на загальну суму 7580753,57 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за травень 2021 року від 31.05.2021, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за червень 2021 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 19605,365 МВт*год., ставка тарифу 293,93 грн/МВт*год., на загальну суму 6915125,92 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за червень 2021 року від 30.06.2021, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”;
-за липень 2021 фактичний обсяг переданої електричної енергії – 23070,546 МВт*год., ставка тарифу 293,93 грн/МВт*год., на загальну суму 8137350,71 грн. з ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі Послуги за липень 2021 року від 31.07.2021, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печаткою АТ “Миколаївобленерго”.
В  матеріалах справи також міститься Акт від 16.08.2021 коригування до акту від 31.10.2020 приймання-передачі Послуги з передачі електричної енергії до договору від 24.05.2019 № 0513-02041, згідно п.1.1 якого підставами для коригування стали зміни фактичних обсягів, скориговані дані: фактичний обсяг переданої електричної енергії – 21083,597 МВт*год., ставка тарифу 240,23 грн/МВт*год., на загальну суму з ПДВ у розмірі 6077895,01 грн. 
Сторонами складені Акти звірки розрахунків за 2-3 квартали 2021 року та за 3-4 квартали 2022 року, згідно яких сальдо по договору станом на 30.06.2021 склало 16888213,16 грн. з ПДВ; станом на 30.09.2021 – суму 13168031,90 грн. з ПДВ; станом на 30.09.2022 – 28134710,24 грн. з ПДВ; станом на 31.12.2022 – 54228538,69 грн. з ПДВ.
Вказаний акт коригування, акти звірки, як і акти приймання-передачі, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печаткою АТ “Миколаївобленерго”.
Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг з передачі електричної енергії, стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду та, відповідно, застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством та умовами договору, за порушення зобов`язань за договором.
Отже, предметом апеляційного перегляду є вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки у зв`язку з неналежним виконанням умов договору в частині своєчасної оплати.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що факт отримання від позивача послуг за договором не заперечується відповідачем, в свою чергу відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг в обумовлений договором строк не виконав, тому наявні підстави для притягнення останнього до відповідальності, встановленої договором та законодавством.
Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
За приписами ст. 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.
Передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (п. 60 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про ринок електричної енергії”).
Згідно із приписами п. п. 5.1-5.2 Кодексу системи передачі Розділу XI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії електричними мережами системи передачі. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі передачі електричної енергії електричними мережами Оператора системи передачі від виробників до систем розподілу та споживачів, а також при здійсненні експорту електричної енергії.
Укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання Користувачам доступу до системи передачі.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2019 НЕК “Укренерго” та АТ “Миколаївобленерго” укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0513-02041, за умовами якого позивач, як ОСП, зобов`язався надавати послугу з передачі електричної енергії, а відповідач, як користувач відповідної послуги, зобов`язався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
За приписами пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовами пунктів 6.2., 6.3., 6.5. договору (в редакції додаткової угоди від 15.08.2019) сторони встановили, що користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів: 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця. При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед       (п. 6.2.).
У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач: передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги; сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів послуги (п. 6.3.). Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою “Системи управління ринком” (далі – сервіс), з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством (п. 6.5.).
Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Наявними у матеріалах справи доказами, підтверджується неналежне виконання відповідачем умов договору, яке полягає у допущенні відповідачем прострочення оплати послуг з передачі електричної енергії, що не спростовано відповідачем.
Факт отримання від позивача послуг за договором не заперечується відповідачем. Відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг в обумовлений договором строк не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотнього в матеріалах справи не міститься. 
Відтак, не виконавши зобов`язання у строк, встановлений розділом 6 договору, відповідач допустив порушення зобов`язання, що є підставою для притягнення останнього до відповідальності, встановленої договором та законодавством.
Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Пунктом 6.7. договору сторонами встановлено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.
У відповідності до положень ст.ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.
За змістом ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.
Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.
Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Відповідно до положень ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
За змістом ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З огляду на зміст п. 6.7. договору, яким сторонами погоджено, що пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань, сторонами погоджено інший строк, ніж передбачений статтею 232 Господарського кодексу України, нарахування пені - до повної оплати.
Місцевим господарським судом вірно перевірені надані розрахунки позивача та встановлено, що позивачем розмір пені у загальній сумі 15  086 892 грн. 78 коп. та штрафу у загальній сумі 6  786 922 грн. 55 коп. визначений арифметично вірно.
Разом з цим, місцевий господарський суд, враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов?язання, оплату стороною суми основного боргу, причини неналежного виконання зобов?язання відповідачем, з власної ініціативи на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України зменшив розмір заявленої до стягнення суми пені та штрафу на 50% та стягнув з відповідача штрафні санкції у розмірі 10  936 907,67 грн. 
Судова колегія апеляційної інстанції погоджується із наведеним вище висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.
Згідно із приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойка має подвійну правову природу - є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21 викладено висновок про те, що частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови якщо її розмір значно перевищує розмір збитків.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені, штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання       про зменшення пені,       штрафу.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).
Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 дійшов висновку, що норма частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Водночас, тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Конституцій суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Таким чином, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21).
Так, у п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 року у справі №910/353/19).
Проте, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року у справі №916/553/19, від 22.11.2019 року у справі № 922/937/19).
Разом з тим, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі №902/855/18).
Відтак, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (п. 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 905/1409/21).
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Судова колегія наголошує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236-238 ГПК).
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20.
Колегія суддів враховує, що АТ «Миколаївобленерго» є стратегічно важливим та соціально значимим підприємством з розподілу електричної енергії у місті Миколаєві та на всій території Миколаївської області. Товариство забезпечує розподілом електроживлення житлові будники, квартири, лікарні, установи та організації, військові об?єкти, що фінансуються з державного бюджету, а також інші об`єкти. 
Наказом Мінреінтеграції від 30 листопада 2022 року №280, до оновленого переліку територіальних громад, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або тих, які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), входить 9 областей, зокрема територіальні громади Миколаївської області (26 громад).
В результаті військової агресії російської федерації проти України та бойових дій на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу електричної енергії, а саме міста Миколаєва та Миколаївської області, починаючи з 24.02.2022 постійно велись активні бойові дії, здійснювались постійні артилерійські та ракетні обстріли, наслідком яких є пошкодження мереж, підстанцій, знеструмлення цілих районів міста та області, при цьому оперативне відновлення електрозабезпечення на території здійснюється Товариством за власні кошти, що призводить до значних фінансових витрат з його боку. 
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги оплату відповідачем суми основного боргу та приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, зважаючи на відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, а також на важливість збереження господарської діяльності відповідача, причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що Господарським судом Миколаївської області правомірно, обгрунтовано, відповідно до умов діючого законодавства, на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України зменшено розмір заявленої до стягнення суми пені та штрафу на 50% та стягнуто з відповідача штрафні санкції у розмірі 10  936 907,67 грн.
Визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі.
Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, оскільки їм вже було надано належну оцінку судом першої інстанції, вони не спростовують зроблених судом висновків про наявність підстав для часткового стягнення з відповідача штрафних санкцій.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржників, що викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційних скаргах порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2023 у справі  №915/1453/21.
За таких обставин, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2023 у справі  №915/1453/21 задоволенню не підлягають, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2023 у справі  №915/1453/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2023 у справі №915/1453/21 залишити без змін.
Постанова    набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 28.11.2023.

Головуючий  суддя:                                                                           А.І. Ярош

Судді:                                                                                                    Г.І. Діброва

                                                                                                                                 Н.М. Принцевська