П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/6647/23	

                                                                                                                Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
                                                                                                                                                                     Місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –   Бітова А.І.
–   Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.03.2023 року №154750008449 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, 
зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 30.05.1983 року по 15.11.1983 року, з 12.01.2007 року по 03.08.2009 року, з 25.08.2009 року по 02.10.2012 року, з 16.10.2014 року по 30.06.2015 року, з 28.01.2017 року по 07.04.2017 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних чи, то як в розглядуваному випадку, пільгових підставах. Пенсійний орган має право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи. При цьому, відповідачі не вжили певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовили у зарахуванні до страхового стажу спірний період його роботи з 30.05.1983 року по 15.11.1983 року на посаді робочого в ОПК с. Гирбово (Республіка Молдова). Крім того, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду Російської Федерації виник з 01.01.2012 року. Відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків. Періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці, записи оформлені у відповідності до вимог Інструкції №58, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять. ОСОБА_1 , окрім трудової книжки, надав пенсійному органу додатково докази нарахування йому заробітної плати - відповідні довідки підприємств (довідки про доходи за 2014 рік №553 від 01.07.2015 року та за 2015 рік №554 від 01.07.2015 року, довідку ООО “Корпорация Акционерной компании “Электросевкавмонтаж” від 23.11.2012 року №5148/03), в яких він працював, що містять інформацію на підставі яких первинних документів вони видані та інформацію відрахування до пенсійного фонду російської федерації та федерального бюджету. Позивач вважає безпідставним обґрунтування відмови у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів щодо того, що починаючи з 23 грудня 2022 року, правові відносини з російською федерацією зупинені офіційно, а тому жодні запити на отримання правової допомоги виконуватись не будуть. Після зупинення дії, Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаній країні, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Вказані обставини не впливають на правомірність прийняття оскаржуваного рішення пенсійного органу, що прийнято 06.03.2023 року, оскільки всі записи щодо спірних періодів відповідають вимогам Порядку №637, у зв`язку із чим оскаржуване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.03.2023 року №154750008449 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком,  зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 30.05.1983 року по 15.11.1983 року, з 12.01.2007 року по 03.08.2009 року, з 25.08.2009 року по 02.10.2012 року, з 16.10.2014 року по 30.06.2015 року, з 28.01.2017 року по 07.04.2017 року – задоволено.
Визнано противним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.03.2023 року №154750008449 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком періоди роботи ОСОБА_1 з 30.05.1983 року по 15.11.1983 року, з 12.01.2007 року по 03.08.2009 року, з 25.08.2009 року по 02.10.2012 року, з 16.10.2014 року по 30.06.2015 року, з 28.01.2017 року по 07.04.2017 року та призначити пенсію за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 22.01.2023 року.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1  сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незастосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та надання висновків, що не відповідають викладеним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В своїй скарзі, апелянт зазначає, що в спірні періоди позивач працював на території іноземної держави, а за відсутності у відповідача даних щодо сплати страхових внесків у ці періоди відсутні будь-які законні підстави для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи. При цьому вказує, що як законодавством України так і законодавством рф передбачено зарахування трудового періоду діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного органу тієї країни, на території якої здійснювалась діяльність.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення.
Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311  КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (вік 60 років).
27 лютого 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Розглянувши звернення позивача за принципом “екстериторіальності” Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 06.03.2023 року №154750008449 про відмову у призначенні пенсії.
В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.03.2023 року №154750008449 зазначено про те, що за доданими документами позивача до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.07.1979 року з 30.05.1983 року по 15.11.1983 року, оскільки відсутня дата наказу про зарахування і номер наказу про звільнення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110. Для зарахування даного періоду роботи рекомендовано надати уточнюючу довідку. Крім того, страховий стаж з 01.01.2004 року зараховується згідно даних в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон від 01.12.2022 року №2783-ІХ “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року”. Це означає, що починаючи з 23 грудня 2022 року правові відносини з російською федерацією зупинені офіційно, а тому жодні запити на отримання правової допомоги виконуватись не будуть. Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаній країні, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.      
Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком були наявні усі підстави для зарахування до страхового стажу роботи позивача спірних періодів , у зв`язку із чим дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії позивачу від 06.03.2023 року №154750008449 є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому вказав, що оскільки позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягнув 60 років, має загальний страховий стажу понад 30 років, відтак останній має право на призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції  України  встановлено,  що  громадяни мають право  на  соціальний захист,  що  включає право  на  забезпечення їх  у разі  повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,  а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (далі Закон №1058-IV).
Згідно із п. 1 ч.1  ст.8 Закону №1058-ІV  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом  та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у  статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого  особа  підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному  страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами  Пенсійного  фонду відповідно до вимог цього Закону за даними,  що  містяться в системі персоніфікованого обліку,  а  за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку -  на  підставі документів та в порядку, визначеному  законодавством, що  діяло до набрання чинності цим Законом,  а  також даних, включених  на  підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 24 ЗУ №1058-ГУ періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України  від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій  за відсутності трудової книжки або відповідних записів у  ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено,  що  основним документом,  що  підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку  у  системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів  у  ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а  також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування,  що  відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.  У разі  коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3  Порядку №637 за відсутності трудової книжки,  а  також  у  випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а  також виписки або довідки, складені  на  основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на  видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що  основним документом,  що  підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у  пункті  3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на  видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а період навчання підтверджується виданими навчальним закладом дипломами, посвідченнями, свідоцтвами,  а  також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до пункту 1.7 розділу І Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час  після  виникнення права на пенсію  або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого,  документи про стаж,  що  визначені  Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у  ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів  України  від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку  у  системі загальнообов`язкового державного пенсійного  страхування (далі - персоніфікований облік) орган,  що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану  особу  з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного  фонду  України  від 18 червня 2014 року № 10-1,  зареєстрованого  в Міністерстві юстиції України  08 липня 2014 року за № 785/25562 (у  редакції постанови правління Пенсійного фонду  України  від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення),  а у разі необхідності - за формою згідно з  додатком  3  до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод)  у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають  пенсію,  від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі  пенсійного  забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV в редакції Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року,  що  можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до  частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії,  у разі  неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Так, відповідачем вказано, що до загального страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 30.05.1983 року по 15.11.1983 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки відсутня дата наказу про зарахування і номер наказу про звільнення. 
Так, щодо відсутності у трудовій книжці позивача дати наказу про зарахування і номеру наказу про звільнення позивача, то колегія зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Так, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та її ведення. Вказані відповідачем обставини, не можу бути підставою для неврахування записів у трудовій книжці та  виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства (установи) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22, від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.
При цьому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Враховуючи вищевикладені обставини, для обчислення стажу роботи при призначенні пенсії позивачу має бути зарахований період роботи позивача з 30.05.1983 року по 15.11.1983 року, що вірно зазначено судом першої інстанції.
Щодо не зарахування пенсійним органом періодів роботи позивача в російський федерації з 12.01.2007 року по 03.08.2009 року, з 25.08.2009 року по 02.10.2012 року, з 16.10.2014 року по 30.06.2015 року, з 28.01.2017 року по 07.04.2017 року, оскільки позивачем не були надані документи, які підтверджують сплату страхових внесків до Пенсійного фонду за вищезазначені періоди, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої  статті 4 Закону  № 1058-IV  якщо  міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України,  встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені  законодавством України про пенсійне  забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі  пенсійного  забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі  Україна  та російська федерація (далі - Угода від  13.03.1992).
Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації “Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн” від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення” Україна вийшла із Угоди про гарантії. Постанова набрала чинності 02.12.2022 року.
При цьому, відповідно до п.2 ст.13 Угоди про гарантії, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Таким чином, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.
Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.
Суд першої інстанції правомірно зазначив, що на час набуття позивачем трудового стажу у спірний період, вказана Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин.
Таким чином, на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком були наявні усі підстави для зарахування до страхового стажу роботи позивача в періоди з 12.01.2007 року по 03.08.2009 року, з 25.08.2009 року по 02.10.2012 року, з 16.10.2014 року по 30.06.2015 року, з 28.01.2017 року по 07.04.2017 року, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії позивачу від 06.03.2023 року №154750008449 є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягнув 60 років, має загальний страховий стажу понад 30 років, відтак останній має право на призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Суд звертає увагу, що відсутність у відповідачів можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на території російської федерації, не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації його права на пенсійне забезпечення з урахуванням страхового стажу, набутого в іншій державі.
Позивач як громадянин України за умови підтвердження трудового стажу наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.
Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи та про протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії.
Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до пункту першого частини першої   статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів  статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5  ст.328 КАС України.                                                                                       
                                                              Повний текст судового рішення виготовлений 19 грудня 2023 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук   

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                   І.Г. Ступакова