УХВАЛА 
 
14 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 426/4264/19
провадження № 61-1565св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року у складі судді Осіпенко Л. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст вимог
У квітні 2019 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Державний ощадний банк України» посилалось на те, що між банком та ОСОБА_1 30 травня 2007 року укладений договір про іпотечний кредит № 240, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 16 850,00 дол. США, строком на 240 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту 30 травня 2027 року, на придбання житлової квартири. За умовами договору за користування кредитом позичальник зобов`язувався сплачувати банку плату в розмірі 12,5 % річних.
Згідно положень пункту 1.5 позичальник зобов`язався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами у сумі 70,50 дол. США та сплачувати нараховані банком відсотки на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.
На забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 240 від 30 травня 2007 року, за умовами якого остання, як поручитель, зобов`язалася перед банком, як кредитором, відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Договором поруки визначено, що солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за кредитним договором не будуть виконані повністю. 
Банк свої обов`язки, передбачені кредитним договором, виконав повністю та належним чином, разом з тим, відповідачі своїх зобов`язань належним чином не виконали, не вжили заходів щодо погашення кредиту у визначені в договорі строки, у зв`язку з чим, станом на 01 вересня 2020 року, заборгованість за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року становить 43 083,76 дол. США, яка складається з: боргу за кредитом у розмірі 14 735,00 дол. США; боргу за відсотками за користування кредитом за період з 23 лютого 2012 року по 15 січня 2020 року в розмірі 18 151,30 дол. США; три відсотка річних за прострочення боргу за кредитом за період з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 1 009,75 дол. США; три відсотка річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 858,66 дол. США; пені за несвоєчасну сплату кредиту з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 147,79 дол. США; пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 181,26 дол. США.
Враховуючи викладене, АТ «Державний ощадний банк України» просило судстягнути у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 240 від 30 травня 2007 року, у розмірі 43 083,76 дол. США.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року частково задоволено позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України».
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року в розмірі 36 791,03 дол. США, у тому числі: борг за кредитом в розмірі 14 735 дол. США, відсотки за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 23 вересня 2016 року в розмірі 12 087,21 дол. США, три відсотка річних за прострочення сплати боргу за кредитом з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 1 009,75 дол. США, три відсотка річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 630,02 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату кредиту з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 147,79 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 181,26 дол. США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, за категорією учасник бойових дій та з 23 вересня 2016 року має право на пільги згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Враховуючи те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку за категорією учасник бойових дій, на нього також поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Рішення місцевого суду оскаржено у апеляційному порядку АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 .
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року скасовано в частині задоволення позову АТ «Державний ощадний банк України» та стягнення, солідарно, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року в розмірі 36 791,03 дол. США у тому числі: борг за кредитом в розмірі 14 735 дол. США, відсотки за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 23 вересня 2016 року в розмірі 12 087,21 дол. США, три відсотка річних за прострочення сплати боргу за кредитом з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 1 009,75 дол. США, три відсотка річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 630,02 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату кредиту з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 147,79 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 181,26 дол. США, а також в частині стягнення судових витрат. 
Прийнято в цій частині нове рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року в розмірі 19 039,60 дол. США у тому числі: борг за кредитом в розмірі 7 825,50 доларів США, відсотки за користування кредитом за період з 23 березня 2012 року по 23 вересня 2016 року в розмірі 6 791,03 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 2 202,82 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за період з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 2 220,25 дол. США.
Позов АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за прострочення сплати боргу за кредитом, трьох відсотків річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом - залишено без задоволення.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що кредит у даній справі є споживчим, оскільки виданий на придбання житла, а особливості правового регулювання правовідносин у сфері споживчого кредитування визначені у Законі України «Про захист прав споживачів», Законі України «Про споживче кредитування».
За положеннями пункту 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній до 17 червня 2017 року, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції від 10 червня 2017 року, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Отже, у частині десятій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, та у частині четвертій статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаними нормами Закону порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги вказаної вище норми закону, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором
Матеріали справи не містять доказів дотримання досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Також апеляційний суд вказав про те, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитом в сумі 14 735 дол. США є помилковим, оскільки заявлені позовні вимоги про стягнення 6 909,50 дол. США боргу за кредитом є передчасним, так як позивачем не виконані вимоги вищезазначених норм закону щодо обов`язкового досудового порядок врегулювання питання дострокового повернення цих коштів за договором про надання споживчого кредиту, строк виплати по яким на момент звернення до суду не настав.
Апеляційний суд також не погодився із висновком суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 16 531,66 дол. США, з огляду на те, що згідно з копією довідки № 367 від 29 вересня 2016 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, за категорією учасник бойових дій та з 23 вересня 2016 року має право на пільги згідно з Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахована позивачем заборгованість за відсотками за період з 01 жовтня 2016 року по 01 січня 2020 року не підлягає стягненню, оскільки вона нарахована у період під час якого на ОСОБА_1 розповсюджуються положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню прострочена заборгованість за період з 23 березня 2012 року по 01 березня 2019 року в сумі 7 825,50 дол. США, строк вимоги за якою настав, і на зазначену заборгованість мають бути нараховані відсотки, які підлягають стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та проведеного колегією суддів розрахунку в сумі 6 791,03 дол. США, за період з 23 березня 2012 року по 01 березня 2019 року.
Разом з тим, судом першої інстанції невірно визначений розмір пені за несвоєчасну сплату кредиту з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року, зважаючи на те, що визначений колегією суддів розмір заборгованості по кредиту становить 7 825,50 дол. США, то розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачів солідарно, на користь позивача за несвоєчасну сплату кредиту складає 2 202,82 дол. США.
Пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 13 квіт6ня 2014 року складає 2 220,25 дол.
Апеляційний суд не погодився із висновками місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення трьох відсотків річних за прострочення сплати боргу за кредитом з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 1 009,75 дол. США, трьох відсотків річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 630,02 дол. США, оскільки у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 1.5 договору про іпотечний кредит, останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком відсотків позичальник зобов`язується здійснити не пізніше 30 травня 2027 року, отже, позивач по травень 2027 року, включно, тобто до закінчення строку дії договору про іпотечний кредит, має право на нарахування відсотків за користування кредитом, а з 01 червня 2027 року - таке право у нього припиняється, натомість, виникає право нараховувати відсотки на підставі статті 625 ЦК України, яка застосовується як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.
Нарахування відсотків на підставі статті 625 ЦК України до 01 червня 2027 року можливе виключно у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, що в даному випадку є неможливо, оскільки колегія суддів відмовила у стягненні строкової заборгованості за кредитом, як передчасної.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 24 044,16 дол. США та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити заявлені банком позовні вимоги.
 
Доводи особи, яка подала касаційні скарги
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (статті 211, 212, 611, 625, 1049, 1059 ЦК України, положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування»), викладених у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 639/1230/18, від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18, Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 та Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Також заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо настання обов`язку позичальника повернути кредит в повному обсязі у зв`язку з відкладальною обставиною (порушенням зобов`язання). Заявник вважає, що Верховним Судом не сформована єдина правозастосовча практика щодо системного застосування норм статей 212, 611, 1049, 1050 ЦК України та законодавства про захист прав споживачів з цього питання.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
14 лютого 2023 року ухвалою Верховного Суду поновлено АТ «Державний ощадний банк України»  строк на касаційне оскарження рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
 
Позиція та висновки Верховного Суду
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно із частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, а тому призначає справу до судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Керуючись статтями 34, 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
Справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Інформацію про дату розгляду справи і персональний склад колегії суддів оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді 	В. В. Сердюк   	
 	С. О. Карпенко  	
 	І. М. Фаловська