ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/10233/20  Номер провадження 22-ц/814/379/23	Головуючий у 1-й інстанції Семіряд І.В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
головуючої судді Чумак О.В., 
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
за участю секретаря Галушко А.О.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради Харківської області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року, у складі судді Семіряд І.В., повний текст якого складено 06.06.2022 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення Харківської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради міської ради Харківської області, третя особа ОСОБА_3 , в якому з урахуванням поданої 04.12.2020 р. заяви про зменшення та збільшення позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати рішення 33 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 26.02.2020 № 2021/20 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині п.109 Додатка 1 передачі ОСОБА_3 у власність земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер 6310136300:07:013:0028), за рахунок земель житлової та громадської забудови (код КВЦПЗ - 02.01) площею 0,0213 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою – АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.08.2020 земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:07:013:0028, площею 0,0213 за адресою: АДРЕСА_2 , серія та номер 1106, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2061806763101, укладений між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 .
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2021 за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року позов   ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради, визнання недійсним договору купівлі продажу задоволено.
Пункт 109 додатку 1 рішення 33 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 26.02.2020 №2021/20 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер 6310136300:07:013:0028), за рахунок земель житлової та громадської забудови (код КВЦПЗ -02.01) площею 0,0213 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 – визнано незаконним та скасовано.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 14.08.2020 земельної ділянки з кадастровим номер 6310136300:07:013:0028, площею 0,0213 за адресою АДРЕСА_3 , серія та номер 1106, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2061806763101, укладений між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 .
Вирішено питання про судові витрати.
З цим рішенням не погодився відповідач Харківська міська рада Харківської області та подав на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення з підстав порушення нормам матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення Харківської міської ради прийнято на підставі ст. 116, 118 ЗК України, ст. 25,26,59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та відповідає нормам чинного законодавства та компетенції органу, що його видав та не порушує права власності або користування позивача земельною ділянкою по АДРЕСА_3 .
Позивач не надала документи, що посвідчують право власності або користування спірною земельною ділянкою за вказаною адресою, а тому вважає, що права позивача не порушені.
Зазначає, що суд не врахував, що позивачка більше 16 років не надавала Харківській міській раді документів, необхідних для виконання заочного рішення від 14.10.2005 у справі № 2-44/05, не пред`явила його до примусового виконання та своєю бездіяльністю унеможливила виконання рішення суду.
Вважає, що суд безпідставно застосував до правовідносин положення ст. 120,152,155 ЗК України.
Посилається на те, що належним відповідачем у справі є ОСОБА_3 , тоді як він залучений до справи як третя особа.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, яке вважає законним і обґрунтованим.
В судовому засіданні ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Представники відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу задовольнити.
Колегія суддів, заслухавши позивачку, представників відповідачів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження,заслухавши учасників справи приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Місцевим судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2005 у справі №2-44/058, зокрема, зобов`язано Харківську міську раду виділити ОСОБА_6 власниці частки 35/100 частин домоволодіння по   АДРЕСА_4 із числа надлишків площею 341 м2, що перебувають у середині земельних ділянок домоволодінь по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , земельну ділянку площею 319м2 під самовільно побудовані нею двоповерхову прибудову, надвірні будівлі. Рішення набрало законної сили. (т. 1 а.с. 39-41).
Рішенням Харківської міської ради 1 сесії 7 скликання 20.11.2015 р. № 12/15 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова» АДРЕСА_6 .
Також районним судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась з заявами про виділення їй землі за  заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2005 у справі №2-44/058, яке набрало законної сили, а саме: 06.12.2005 до Харківського міського голови Шумілкіна В.А., заява отримана уповноваженою особою Харківської міської ради, про що свідчить штам ХМР; 13.12.2005 до начальника Управління земельних відношень Харківського міськвиконкому ОСОБА_7 , заява отримана, про що свідчить підпис уповноваженого працівника Управління, 27.07.2010, 06.09.2010 до Начальника Управління земельних відношень Харківського міськвиконкому ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 51,52,53,54-55).
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2012 у справі №2-5751/11 визнано право власності за ОСОБА_1 на самовільно побудовані двох поверхову прибудову, у тому числі розташовану на ділянці у 319 м2, а саме, двоповерхова прибудова до домоволодіння, позначена літ. «А2-2», до складу якої входять а6 тамбур  пл.1,4 кв.м, 2-1 кухня пл. 23,2 кв.м, 2-12 житлова кімната площею 23,1 кв.м., а також прибудовані до них а7  ганок пл. 8 кв.м, та споруду альтанка літ. «О» площею 13,7 кв.м. (т. 1 а.с. 44-46). На підставі зазначено рішення ОСОБА_1 зареєструвала право власності та отримала технічний паспорт (т. 1 а.с. 47, 48-50).
Рішенням 33 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 26.02.2020 № 2021/20 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» п.109 Додатка 1 передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер 6310136300:07:013:0028), за рахунок земель житлової та громадської забудови (код КВЦПЗ - 02.01) площею 0,0213 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою – АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 8-38).
Згідно копії договору купівлі- продажу ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0213 га, кадастровий номер 6310136300:07:013:0028 (т. 1 а.с. 248).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №229602676 випливає, що на підставі договору купівлі - продажу від 14.08.2020 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6310136300:07:013:0028 перейшло до ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 142-143).
Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що оскільки за рішенням суду, яке набрало законної сили, Харківську міську раду було зобов`язано виділити ОСОБА_9 земельну ділянку під самовільну забудову, тому у міської ради були відсутні законні підстави для передачі у власність цієї земельної ділянки іншій особі, оскільки будуть порушені права позивача на виділення їй земельної ділянки.
Визнаючи недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки районний суд виходив з того, що оскільки рішення Харківської міської ради про виділення земельної ділянки ОСОБА_3 прийнято у порушення прав на виділенні земельної ділянки ОСОБА_9 наявні підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками районного суду з огляду на наступне.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третястатті 13 ЦПК України).
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистомсвоїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази  подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Відповідно до ч.ч.6,7,8,9 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.
Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Вирішуючи питання про незаконність рішення органу місцевого самоврядування, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким рішенням прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав – щодо вказаної земельної ділянки.
Таким чином, правові підстави для скасування рішення органу місцевого самоврядування можуть мати місце виключно за наявності двох підстав:
-Невідповідність актам цивільного законодавства;
-Порушення цивільних прав або інтересів.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту є підставою для відмову в задоволенні позову.
Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України (в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах у розмірі не більше 0,10 га.
Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2005 у справі №2-44/058, зокрема, зобов`язано Харківську міську раду виділити ОСОБА_6 власниці частки 35/100 частин домоволодіння по   АДРЕСА_4 із числа надлишків площею 341 м2, що перебувають усередині земельних ділянок домоволодінь по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , земельну ділянку площею 319м2 під самовільно побудовані нею двоповерхову прибудову, надвірні будівлі. Рішення набрало законної сили. (т. 1 а.с. 39-41).
Між тим, рішення суду більше 16 років не виконано.
Позивачу неодноразово надавалися відповіді виконавчих органів Харківської міської ради про необхідність надання додаткових документів, передбачених діючим законодавством, для належного виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2005 року.
Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження (у редакції чинній на час ухвалення заочного рішення від 14.10.2005 року) передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного у ст. 3 цього закону; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; в інших передбачених законом випадках.
Згідно ст. 18-1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчими документами, зокрема є виконавчі листи, що видаються судами на підставі рішень, вироків, ухвал, постанов суддів.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України ( в редакції станом на час ухвалення заочного рішення від 14.10.2005 року) питання пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглядає справу.
За кожним рішенням, яке набрало законної сили за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається виконавчий лист. 
Відповідно до ст. 21 ЗУ « Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час ухвалення заочного рішення від 14.10.2005 року) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років. 
Таким чином, слід дійти висновку, що у разі невиконання Харківською міською радою заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2005 у справі №2-44/058 щодо виділення ОСОБА_9 земельної ділянки під її домоволодіння вона мала право звернутися до державного виконавця за заявою про примусове виконання судового рішення відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» та в подальшому, у разі бездіяльності державного виконавця, оскаржити його дії у суді.
Проте, позивачем не було вчинено буд яких заходів для виконання заочного рішення суду від 14.10.2005 року.
Окрім того слід зазначити, що позивачем не надано належних доказів, що земельні ділянки площею 318 м2 із числа надлишків площею 341м2, що перебувають у середині земельних ділянок домоволодінь по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , які заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2005 у справі №2-44/058 було зобов`язано Харківську міську раду виділити ОСОБА_9 та земельна ділянка, яка передана у приватну власність ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , є однією і тією самою земельною ділянкою.
Також, у матеріалах справи відсутні докази, що на земельній ділянці площею 0, 0213 га по АДРЕСА_1 , що була передана у власність громадянину ОСОБА_3 , розташоване нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .
Клопотань про призначення земельно-технічної експертизи з приводу того, що нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_1 знаходиться на земельній ділянці, яка виділена ОСОБА_3 позивачкою не заявлялося.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність порушених прав та інтересів позивача, оскільки вона не є ані власником, ані користувачем спірної земельної ділянки, а тому слід відмовити ОСОБА_9 в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із матеріалів справи вбачається, що при подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 грн.
За таких обставин слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2522,40 грн.
Враховуючи викладене, рішення районного суду слід скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п.2, 376 ч. 3,4; 381-384,389-391 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради Харківської області задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення Харківської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу, - відмовити
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради Харківської області витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2522 грн. 40 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст тпостанови складено 05.12.2023 р.

Головуючий суддя                                  О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук