ПОСТАНОВА                                       
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                     
 
06 грудня 2023 року
м. Київ
 
справа № 127/901/18
 
провадження № 61-4529св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб?єкт оскарження - державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Король Володимир Володимирович,
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року у складі судді 
Сичука М. М. та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 
2023 рокуу складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М., 
Матківської М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби 
у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Перший відділ ДВС) Короля В. В.
 
Скарга мотивована тим, що 12 квітня 2022 року державний виконавець Першого відділу ДВС Король В. В. відкрив виконавче провадження 
№ НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 127/901/18, виданого 23 лютого 2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення 
з дня подання позовної заяви, а саме з 15 січня 2018 року, і до досягнення дітьми повноліття.
 
У межах виконавчого провадження представник боржника 12 липня 
2022 року подав заяву про перерахунок заборгованості з аліментів 
і додав копії квитанцій про перерахування коштів стягувачу через платіжну систему «Money Gram» за період з 15 травня 2017 року до 01 квітня 2021 року щомісяця в середньому по 200,00 євро, в загальній сумі 9 550,00 євро. Зауважував, що кошти боржник сплачував добровільно ще до прийняття рішення суду за усною домовленістю зі стягувачем.
 
Заявник зазначав, що при проведенні міжнародних переказів внесення змін щодо призначення платежу є неможливим, з огляду на що у квитанціях призначення платежу «аліменти» не вказано. Разом з тим підтвердженням того, що перераховані стягувачу боржником кошти є саме аліментами, 
є однакова періодичність, постійний характер платежів та рівнозначність сум. Між боржником та стягувачем немає будь-яких інших фінансових та/або боргових відносин, у межах яких боржник міг би перерахувати стягувачу кошти.
 
Перший відділ ДВС листом повідомив скаржника, що надані представником боржника квитанції не враховані при визначенні заборгованості, оскільки 
в жодній із квитанцій не вказано відомостей щодо виконання саме рішення суду та не зазначено в призначенні платежу, що кошти є сплатою аліментів.
 
Також скаржник зазначав, що в заяві про перерахунок заборгованості 
з аліментів наголошувалось на тому, що зараз відсутні підстави для примусового перерахування коштів на старшу дитину, а саме на 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на те, що він досяг повноліття ще два роки тому, і виконавчий лист щодо стягнення на його утримання було пред`явлено з пропущенням строку.
 
У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця з визначення заборгованості зі сплати ним аліментів на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18 станом на 31 серпня 2022 року в сумі 
156 613,31 грн; визнати неправомірними дії державного виконавця 
з примусового виконання виконавчого листа № 127/901/18, виданого 
23 лютого 2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області, в частині стягнення коштів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18 
з урахуванням сплаченої ним суми в період із січня 2018 року до квітня 
2021 року в розмірі 7 530,00 євро, що станом на дату подання цієї скарги згідно з курсом НБУ становить 271 685,41 грн, та виключити ОСОБА_1 
з Єдиного реєстру боржників; вирішити питання про стягнення з державного виконавця судових витрат понесених на професійну правничу допомогу в сумі 7 500,00 грн. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 
2022 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, у задоволенні скарги відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що дії державного виконавця 
з неврахування платіжних документів, наданих боржником, при обчисленні розміру його заборгованості зі сплати аліментів, за наявності спору між сторонами виконавчого провадження щодо цієї заборгованості, були правомірними, а також, що продовження стягнення аліментів за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, здійснено відповідно до закону в межах повноважень державного виконавця, і право заявника не порушено.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
28 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Підреза І. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року й ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що чинне законодавство не передбачає права та обов?язку державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім?я стягувача 
й не враховувати безпосередньо копій наданих квитанцій. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що сплачені боржником кошти не є аліментами і що нібито це питання вже було встановлено судом раніше і не підлягає повторному доказуванню.
 
Аргументи інших учасників справи
 
18 травня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Покоєвич А. О. подав до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.
 
Відзив мотивований тим, що дії державного виконавця відповідають законодавству України, оскільки зі сторони боржника є порушення виконання зобов?язання щодо сплати аліментів на утримання дітей. Кошти, сплачені ОСОБА_1 , не є аліментами. Квитанції, що наявні в матеріалах справи, вказують на рух коштів ОСОБА_1 і не є доказами виконання зобов?язання зі сплати аліментів на утримання дітей.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Вінницького міського суду Вінницької області.
 
25 травня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2022 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, а саме з 15 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання про судові витрати (справа № 127/901/18).
 
23 лютого 2022 року ОСОБА_2 отримала виконавчий лист.
 
12 квітня 2022 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 127/901/18, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, та надіслав її сторонам виконавчого провадження.
 
Представник боржника 12 липня 2022 року звернулася до Першого відділу ДВС із заявою про перерахунок заборгованості ОСОБА_1 з аліментів, 
у якій просила здійснити перерахунок заборгованості, враховуючи, що 
в період з 15 травня 2017 року до 01 квітня 2021 року він щомісяця добровільно перерахував як аліменти кошти в сумі 200,00 євро, що підтверджується випискою транзакцій MoneyGram та копіями квитанцій за цей період.
 
З відповіді Першого відділу ДВС встановлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 23 лютого 2022 року № 127/901/18 про стягнення 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 15 січня 2018 року, і до досягнення дітьми повноліття. Вказано, що надані квитанції не враховані при визначенні заборгованості, оскільки в жодній з них немає відомостей щодо виконання саме рішення суду та не зазначено в призначенні платежу, що вони є сплатою аліментів. Також відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18 зазначені платежі не враховані як сплата аліментів.
 
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні від 31 серпня 2022 року № НОМЕР_1 за виконавчим листом 
від 23 лютого 2022 року № 127/901/18 заборгованість по аліментам станом на 31 серпня 2022 року становить 156 613,31 грн.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.
 
Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Згідно зі статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
 
Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
 
У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, 
а в разі виникнення спору - судом.
 
Тобто законом визначено обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачено, що 
в разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
 
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
 
У постанові Верховного Суду від 10 серпня 2023 року у справі № 206/2658/22 (провадження № 61-4693св23) зроблено висновок, що «незазначення таких даних у квитанціях не спростовує того, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою надання утримання дитини».
 
З огляду на викладене, враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів з травня 2019 року до квітня 2021 року, а рішенням суду стягнено аліменти починаючи з 15 січня 2018 року, висновок апеляційного суду про те, що сплачені боржником кошти не є аліментами є передчасним.
 
Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18), від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження 
№ 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21)).
 
Апеляційний суд, переглядаючи справу, наведеного не врахував та не звернув уваги на те, що незазначення у квитанціях відомостей про призначення платежу як «аліменти» не спростовує того факту, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою утримання дітей, а тому дійшов передчасного висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд 
є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник
у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених 
у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
 
Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати 
і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни задовольнити частково.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суд апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді: 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов