ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
іменем України

справа 653/1027/20
провадження 22ц/819/193/23

12 жовтня 2023 року м. Херсон 

       Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючий: Бездрабко В.О. (суддя – доповідач) 
       судді : Базіль Л.В.,
Приходько Л.А. 
       секретар судового засідання: Доброва К.О.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2021 року, постановлене під головуванням судді Делалової О.М,. у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним,
       
встановив:
       У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки від 21 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та позивачем, предметом якого є однокімнатна квартира, житловою площею 17,6 кв.м., загальною площею 33,4 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Кравцовим К.О., зареєстрованим в реєстрі №2685.
Позов мотивований тим, що 21 серпня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, яким забезпечувалося виконання вимог кредитного договору № 452 від 21 серпня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1  зазначила, що договір іпотеки від 21 серпня 2008року  укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, що призвело до порушення існуючого права її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на момент укладення договору проживали та були зареєстровані в квартирі, а отже, мали право користування житловим приміщенням.
Вважає, що наявність оспорюваного договору свідчить про порушення охоронюваних законом інтересів дітей щодо користування житлом і звуження обсягу їх прав на житло.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Ухваливши рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення спірного договору іпотеки саме позивач надала банку та нотаріусу документи про відсутність у переданій в іпотеку квартирі зареєстрованих осіб та повідомила про відсутність прав третіх осіб щодо користування житлом. Поведінка ОСОБА_1 , яка оспорює дійсність іпотечного договору на підставі не отримання згоди органу опіку та піклування, є недобросовісною та не створює правових підстав для визнання договору іпотеки недійсним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , пославшись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду від 05 жовтня 2021року скасувати та прийняти у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи суд не звернув уваги на те, що укладення оспорюваного договору відбулось в порушення вимог ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних і безпритульних дітей», оскільки договір іпотеки вчинений без дозволу органу опіки та піклування, оскільки в спірній квартирі були зареєстровані та фактично проживали неповнолітні діти позивача. При укладені договору іпотеки нотаріус також не перевірив наявність згоди органу опіки та піклування на вчинення правочину та не перевірив місця реєстрації та фактичного місця проживання малолітніх дітей. 
Також зазначила, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , які підтвердили факт постійного проживання в квартирі позивача разом із неповнолітніми дітьми. 
Зазначила, що договір іпотеки укладений в результаті омани з боку позичальника ОСОБА_2 , про що нею подано заяву до правоохоронних органів про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за шахрайство.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки при укладені договору іпотеки між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови договору, які обумовлені та узгоджені сторонами. Вказав, що перед укладенням договору іпотеки від 21 серпня 2008 року іпотекодавець ОСОБА_1 надала довідку, відповідно до якої з 05 серпня 2008року з квартири АДРЕСА_2 виписані усі члени її сім`ї та заяву про відсутність неповнолітніх дітей, які б мали право користування квартирою, а тому дана обставина не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Ніценко О.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечував та пояснив, що при укладені оспорюваного договору іпотекодавець надала документи, які підтверджували її право власності на нерухоме майно, а також документи щодо відсутності зареєстрованих в квартирі неповнолітніх дітей. Позивач не повідомила банківську установу про права неповнолітніх осіб на користування нерухомим майном, а тому у банку були відсутні підстави для одержання згоди органу опіки та піклування на передачу нерухомого майна в іпотеку.
ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 до суду не з`явилися. Оскільки остання відома адреса місця проживання зазначених осіб знаходиться на тимчасово окупованій території Херсонської області, на виконання вимог ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вони були повідомлені про місце, дату та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення у відповідності до вимог діючого законодавства, а отже вважаються такими, що належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом 
21 серпня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, який забезпечував виконання вимог кредитного договору № 452 від 21 серпня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 .
Предметом переданого в іпотеку нерухомого майна виступила належна на праві власності ОСОБА_1 однокімнатна квартира житловою площею 17,6 кв.м., загальною площею 33,4 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7-10).
На момент укладення договору іпотеки від 21 серпня 2008 року позивач надала домову книгу, заведену 08 липня 2008року замість втраченої, на квартиру АДРЕСА_2 , згідно якої в квартирі відсутні записи про зареєстрованих осіб, в тому числі малолітніх/неповнолітніх осіб (а.с.67-68). З копії паспорта ОСОБА_1 встановлено, що позивач з 06 серпня 2008 року є зареєстрованою за адресою: с. Новодмитрівка-І Іванівського району Херсонської області (а.с.70). Також позивач надала нотаріально посвідчену заяву, якою підтвердила, що не перебуває у фактичних шлюбних відносинах та не має неповнолітніх дітей, які б мали право користування іпотечним майном; довідку ЖЕК №1 м.Генічеська від 19 серпня 2008 року, № 07/01-348 про відсутність зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.69, 93).
Також встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади м.Генічеська від 24 березня 2020року №866 позивач разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_9 є зареєстрованою в іпотечній квартирі (а.с.17).
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по кредитному договору № 452 від 21 серпня 2008 року, ПАТ АБ «Укргазбанк» було ініційовано судові справи про стягнення заборгованості за цим договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 19 січня 2010 року та додатковим рішенням суду від 23 травня 2017року задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 111 785,41 грн. та звернуто стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, житловою площею 17,6 кв.м., загальною площею 33,4 кв.м, розташовану в будинку АДРЕСА_3 , належну на праві власності ОСОБА_1 (а.с.71-73).
З акту про реалізацію предмета іпотеки від 28 травня 2020 року встановлено, що при проведенні електронних торгів від 18 травня 2020 року з продажу іпотечного майна переможцем визнано ОСОБА_3 , якій 18 листопада 2020 року видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, про що внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №232991677 від 18 листопада 2020 року.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.
Згідно з положеннями частини четвертої 177 СК України, дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних відносинах викладено Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-1024цс16 та Верховним Судом у постановах: від 20 листопада 2019 року у справі № 520/15250/15-ц (провадження № 61-31644св18), від 27 лютого 2020 року по справі № 716/901/17 (провадження
№61-44408св18), від 17 червня 2020 року по справі № 308/5835/17 (провадження №61-37066св18), від 16 березня 2020 року по справі № 509/910/15 (провадження № 61-15726св19).
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.
Встановивши, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки неповнолітні діти позивача не були співвласниками спірної квартири, були зняті з реєстрації у квартирі, про що ОСОБА_1 надала відповідні докази банківській установі та нотаріусу, та подала заяву про відсутність прав неповнолітніх дітей щодо користування житлом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним договору іпотеки від 21 серпня 2008року.
Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1002цс17 від 10 липня 2017 року, постановах Верховного Суду: від 17 червня 2020 року по справі № 727/5978/14-ц (провадження № 61-38141св18) від 20 травня 2020 року по справі №760/15341/16-ц (провадження № 61-48978св18).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що неповнолітні особи – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент укладення спірного договору іпотеки, набули правом користування житлом в с.Новодмитрівка-1 Іванівського району Херсонської області, оскільки саме за цією адресою була зареєстрована їх мати - позивач ОСОБА_1 . 
Щодо посилання апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказу, що позивач має неповнолітню дитину ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , то з матеріалів справи вбачається, що дитина народилась після укладання договору іпотеки, а тому її реєстрація у іпотечній квартирі не може свідчить про порушення її прав на час укладення оспорюваного договору та бути підставою для визнання його недійсним. 
Отже, в ході розгляду справи позивач не довела належними та допустимими доказами те, що при укладенні спірного договору іпотеки були порушені права її неповнолітніх дітей, а наступна реєстрація ОСОБА_1 разом з дітьми в іпотечній квартирі та їх проживання в ній, у відповідності до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження права  дітей на користування житлом.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом положень статті 203, статті 215 ЦК України, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки вирішуючи позовні вимоги щодо визнання іпотечного договору недійсним, суд першої інстанції на підставі встановлених обставин справи правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.
Аргументи апелянта про те, що ОСОБА_1 укладала договір іпотеки у результаті омани з боку позичальника ОСОБА_2 , колегія суддів визнає недоведеними перед судом й неприйнятними.
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду від 05 жовтня 2021року, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.
Керуючись ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2021року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 23 жовтня 2023року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді:                                                                      Л.В. Базіль 

                                                      Л.А. Приходько