ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10272/23 Справа № 201/13004/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:        
головуючої судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
за участю секретаря судового засідання: Керімової – Бандюкової Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Свистула Дар`я Андріївна на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року у справі №201/13004/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, (суддя першої інстанції Ткаченко Н.В.), -

В С Т А Н О В И В:
       
       У жовтні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
           В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 06 березня 2018 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 , запис № 21885 в Книзі реєстрації шлюбів, орган, який зареєстрував шлюб - ОСОБА_4 , реєстратор Піа Вібекс Петерсен, однак протягом останніх років відносини між ними поступово погіршувались та через постійні конфлікти і суперечки спільне життя стало нестерпним. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, кожен має різні погляди на сімейне життя, обов`язки та ведення спільного господарства, на побут, виникло питання через різні менталітети та національності. Подружні відносини припинились у 2021 року, відповідач зник, подружжя перестало жити разом за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач після його зникнення не виходить на зв`язок, місце перебування його не відомо. Шлюб носить суто формальний характер, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Рішення стосовно розірвання шлюбу позивачкою прийнято остаточно, у цьому шлюбі подружжя дітей не має. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.
       Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено. 
       Роз`яснено позивачці (її представнику) право звернутися з позовом до відповідного суду за правилами підсудності, визначеними ст. 27 Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах та ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».
       У разі укладення між сторонами угоди про визначення підсудності справи Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, позивачка не позбавлена права повторно звернутись до суду з даною позовною заявою.
       Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Свистула Д.А., звернулася до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою, судом не в повному обсязі встановлені обставини, внаслідок неправильного та неналежного дослідження та оцінки доказів, чим порушено норми як процесуального, так і матеріального права, що полягає у тому, що судом першої інстанції застосовано п. 7 ч.1 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, де зазначається про визнання дійсним в Україні документів, виданих поза межами України компетентними органами іноземних держав, які потребують згоди на їх обов`язковість, наданої Верховною Радою України. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги, що копія свідоцтва про шлюб надана позивачкою разом із доказами визнання його на території України, апостилем та офіційним перекладом на українську мову, що засвідчено приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В. 
       Разом з цим судом першої інстанції не надано уваги, що між Україною та Данією, де був цей шлюб укладений, підписано договір про правову допомогу, який скасовує вимогу легалізації офіційних документів Королівства Данії, яке входить до переліку країн-учасниць Гаазької конвенції. Саме поставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий, є підтвердженням легалізації цього свідоцтва про шлюб, що не потребує додаткового оформлення чи засвідчення і може використовуватись у будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції. Також апелянт зазначає, що всі документи іншої держави мають переклад на державну мову України, що також нотаріально посвідчено.
       Позивачка наголошує, що судом першої інстанції не враховано той факт, що відповідач зник і його місце знаходження не відомо, що було підставою для прохання її у суду першої інстанції здійснити його виклик через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за правилами ч.11 ст. 128 ЦПК України. Позивач вже довгий час не має жодного контакту з відповідачем, розшукати його і встановити місце його перебування неможливо, враховуючи ще й діючий військовий стан на території України, що унеможливлює укладання угоди про вибір суду в письмовій формі, якою визначити підсудність справи, про що зазначено судом першої інстанції в ухвалі. До того ж ця умова за правилами ст.4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право» є можливістю, а не обов`язком подружжя.        Таким чином суд першої інстанції суб`єктивно, безпідставно звузив обсяг процесуальних прав позивачки та позбавив як жінку мати право на захист своїх особистих немайнових прав, в реаліях, що склались об`єктивно і не залежать від її волі.
       Апелянт зазначає, що суд першої інстанції застосував ст. 186 ЦПК України без жодної реальної підстави для відмови у відкритті провадження у справі та не застосував ст. 31 ЦПК України, яка регламентує надіслання судом справи до іншого суду за підсудністю.
       Судом першої інстанції було запропоновано позивачеві звернутись до суду за правилами підсудності, визначеними ст. 27 Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини, однак подружжя проживало разом в Соборному районі м. Дніпра на території України, і на час подачі заяви про розірвання шлюбу, позивачка продовжує проживати за цією адресою, тобто розірвання шлюбу належить проводити за законодавством України із застосуванням ч. 9 ст. 28 ЦПК України, враховуючи останнє відоме місце проживання відповідача.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року витребовано цивільну справу № 201/13004/23 у Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
       13 листопада 2023 року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .
       Копію ухвали та апеляційної скарги сторонам судом надсилалось поштою 16 листопада 2023 року та в електронний кабінет адвоката апелянта 17 листопада 2023 року. Також здійснено судом оголошення про виклик відповідача у справі на офіційному веб -порталі судової влади (а.с. 63-65). 
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23жовтня 2023 року призначено до розгляду по суті на 27 грудня 2023 року о 10 год. 00 хв..
       Копію ухвали та судової повістки направлено поштою та на електронні адреси апелянта та її представника 08 грудня 2023 року, розміщено оголошення на веб-порталі судової влади про виклик відповідача ОСОБА_2 (а.с. 67,68).        
       В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 27 грудня 2023 року позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою (а.с. 67 зв.).
В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 27 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_5 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням з Єдиного Контакт-центру судової влади України (а.с. 68).
       Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Рибалка Н.Ю., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Свистула Дар`я Андріївна, підлягає задоволенню з наступних підстав.        
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відмовляючи у відкритті провадження по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції послався на те, що суду не надано письмової угоди сторін щодо визначення підсудності справи Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська. Крім того, реєстрація шлюбу відбулася у Данії і доказів легалізації шлюбу в Україні суду також не надано.
Проте, Дніпровський апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
           Додатки до позовної заяви містять копію свідоцтва про укладення шлюбу, який зареєстрований в ОСОБА_6 , Ерескебінг, запис № 21885 в Книзі реєстрації шлюбів, орган який зареєстрував шлюб  ОСОБА_4 , реєстратор Піа Вібекс Петерсен с проставленим апостилем (APOSTILLE 17 jun 2021) та нотаріально засвідченим перекладом з датського на українську мову, який зроблений перекладачем ОСОБА_7 та підпис якого засвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. (а.с. 14 – 16).
Між Україною та Данією підписано договір про правову допомогу, який скасовує вимогу легалізації офіційних документів. Королівство Данія входить до переліку країн – учасниць Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Конвенція від 5 жовтня 1961 року, яка набула чинності: 22.12.2003).
Статтею 2 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів передбачено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.
Як вбачається із статті 3 вказаної вище Конвенції, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ складений.
Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. 
       Крім того, частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
       Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
       Згідно з ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Суд першої інстанції також не врахував, що позивачка в позовній заяві просила відповідно до вимог ч. 11 статті 128 ЦПК України виклик відповідача до суду здійснити через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, бо контакту з відповідачем не має.
Статтею 186 ЦПК України передбачені підстави для відмови у відкритті провадження у справі, яка містить вичерпний перелік підстав, коли судя відмовляє у відкритті провадження у справі.
Жодної підстави, переліченої у статті 186 ЦПК України для відмови у відкритті провадження у справі № 201/13004/23 не було.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2020 у справі № 569/2295/19 (провадження № 61-14212св19) зазначено, що «повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі».
       Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.                
Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Свистула Дар`я Андріївна, задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       
Судді:                                                                        О.Д. Канурна

                                                                       Т.В. Космачевська

                                                                               О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 28 грудня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна