П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 540/7448/21	

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                     суддів – Джабурії О.В., 
         - Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року по справі за адміністративними позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А:

22 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила: 
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області № 149-о від 05.11.2021 "Про відсторонення від роботи працівників, що відмовляються (ухиляються) від вакцинації проти COVID-19";
поновити її на роботі; 
зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області виплатити на її користь  невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що працює в Головному управління Державної казначейської служби України у Херсонській області на посаді головного спеціаліста відділу бюджетних надходжень управління бюджетних надходжень та операцій з фінансовим ресурсом, однак з 08 листопада 2021 року позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі наказу № 149-о від 05.11.2021. Позивач вважає, що відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати є протиправним, а вимога відповідача надати COVID-сертифікат є нічим іншим, як примусом позивача до участі в медичному експерименті – клінічних випробуваннях кандидатів у вакцини від короновірусної хвороби COVID-19.
ОСОБА_1 наголошувала, що в колективному договорі, укладеному між нею та відповідачем, відсутні небезпечні та шкідливі виробничі фактори в діяльності державного органу, в якому позивач працює, та які у свою чергу можуть призвести до зараження й поширення позивачем інфекційних хвороб та не передбачені обов`язкові щеплення від цих інфекційних хвороб.
Окрему увагу ОСОБА_1 звертала на те, що відсторонення її від роботи у даному випадку має ознаки дискримінації, пов`язаної зі станом здоров`я, а відтак позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. 
Також, 29 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області № 149-о від 05.11.2021 "Про відсторонення від роботи працівників, що відмовляються (ухиляються) від вакцинації проти COVID-19";
поновити її на роботі; 
зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області виплатити їй  невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи за період з 15.12.2021 до часу фактичного виконання судового рішення (з урахуванням оплачуваної додаткової відпустки, відповідно до наказу "Про надання додаткової відпустки" № 257-в від 27.10.2021 та оплачуваних лікарняних листів № 1841221-2003509612-1, № 1841221-2003608554-1, № 1841221-2003767270-1).
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 працює в Головному управління Державної казначейської служби України у Херсонській області на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку управління бухгалтерського обліку операцій з виконання бюджетів, однак з 15 грудня 2021 року позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі наказу № 149-о від 05.11.2021.
ОСОБА_2 вказувала, що ані в посадовій інструкції, ані в будь-якому іншому документів, що підписані між позивачем та відповідачем, зобов`язання надавати будь-які медичні довідки зі сторони позивача не має, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача з роботи з підстав відсутності щеплення. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому наголошував на тому, що відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати було правомірним, а відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб визначений законодавством України, тому підстав для скасування оскаржуваного наказу не має.
Крім того, за правовою позицією відповідача, ним вчинено всіх вичерпних заходів для продовження роботи позивачем у Головному управлінні, а ОСОБА_1 в силу займаної посади не може бути переведена на дистанційну роботу. 
При цьому, відповідач додатково звертав увагу, що документ про вакцинацію від COVID-19 або медичний висновок про протипоказання  до вакцинації COVID-19 підлягає пред`явленню у випадках встановлених законодавством в загальнодоступних місцях та не може вважатися лікарською таємницею. 
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року об`єднано адміністративну справу № 540/7663/21 в одне провадження зі справою № 540/7448/21. Об`єднаній справі присвоєно № 540/7448/21.
Згідно з розпорядженням Верховного Суду №11/0/9-22 від 18.03.2022, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено її Одеському окружному адміністративному суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області № 149-о від 05.11.2021 "Про відсторонення від роботи працівників, що відмовляються (ухиляються) від вакцинації проти COVID-19", в частині, що стосується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Поновлено на роботі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на займаних посадах, відповідно до ст. 235 КЗпП України, з 06 листопада 2021 року.
Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області самостійного здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, за період з 06 листопада 2021 року по 26 червня 2023 року (дату винесення даного судового рішення), з урахуванням висновків та правової оцінки суду.
У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було суттєво порушено норми процесуального права, оскільки ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року провадження у справі було зупинено, а рішення про поновлення провадження у справі не приймалося. По-друге, апелянт стверджує, що судом не було розглянуто клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. По-третє, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не належним чином було проінформовано відповідача про прийняття Одеським окружним адміністративним судом до свого провадження цієї справи, а також порушено процедуру направлення оскаржуваного рішення, внаслідок чого це унеможливило надання додаткових документів по суті справи. По-четверте, апелянт наголошував, що судом першої інстанції було порушено строк розгляду справи, оскільки він становив більше 60 днів із дня відкриття провадження у справі. 
Також апелянт звертав увагу, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 є необов`язковим, а держава встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників, як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, намагалася досягнути легітимної мети та мінімізувати кількість зараження людей COVID-19. 
Крім того, апелянт стверджує, що відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факту ухилення останнього мають бути належним чином підтверджені, однак хто саме повинен фіксувати вказані факти чіткого розуміння немає. Однак, у даному випадку факт відмови від вакцинування міститься у заявах позивачів та у їх подальших діях, які виражались у ненаданні відповідних документів по вакцинації до відділу персоналу.
Поряд з цим, апелянт вказував, що судом першої інстанції невірно визначено дату поновлення позивачів на роботі, оскільки ОСОБА_1 фактично відсторонено з 08.11.2021 року, а ОСОБА_2 з 15.12.2021 року. Враховуючи те, що у лютому 2022 року відповідачем було прийнято наказ про допуск до роботи позивачів у зв`язку із наданням висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, то період стягнення невиплаченої заробітної плати за час відсторонення від роботи має бути меншим ніж про це зазначено у судовому рішенні. 
ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.    
ОСОБА_2 про відкриття апеляційного провадження була повідомлена належним чином, однак відзиву на апеляційну скаргу до суду не надала. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
ОСОБА_1 працювала на посаді головного спеціаліста відділу бюджетних надходжень Управління бюджетних надходжень та операцій з фінансовим ресурсом Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області (а.с. 19-23). 
ОСОБА_2 працювала на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку  Управління бухгалтерського обліку  операцій з виконання бюджетів Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області (а.с. 92). 
26 жовтня 2021 року проведено нараду при керівництві ГУ ДКС України у Херсонській області під час якої заступник начальника Головного управління Ольга Возіянова акцентувала увагу присутніх, що керівництвом взято до роботи вимоги чинного законодавства та до осіб, які не пройшли обов`язкове щеплення або які не мають медично-підтверджених протипоказань відносно щеплення, будуть застосовані заходи реагування, а саме відсторонення від роботи (а.с. 33 зворот, 34).
27 жовтня 2021 року Державною казначейською службою України видано наказ № 308, відповідно до якого начальникам Головних управлінь Державної казначейської служби України в областях та м. Києві та особам, на яких покладено виконання обов`язків начальників Головних управлінь, надано доручення здійснити необхідні заходи, спрямовані на виконання п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірсуом SARA-CoV-2» (із змінами та доповненнями), та забезпечити відсторонення від роботи працівників, що відмовились (ухиляються) від вакцинації. 
Начальникам управлінь Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного значення та особам, на яких покладено виконання обов`язків начальників Управлінь здійснити необхідні заходи, спрямовані на виконання п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірсуом SARA-CoV-2» (із змінами та доповненнями), та забезпечити відсторонення від роботи працівників, що відмовились (ухиляються) від вакцинації (а.с. 35).
28 жовтня 2021 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області прийнято наказ № 75, за яким було доручено відділу персоналу та керівникам самостійних структурних підрозділів Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області ознайомити, під особистий підпис, працівників Головного управління Казначейства про обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 у встановлені терміни та наслідки, у випадку відмови (ухилення) від вакцинації. 
Працівникам Головного управління Казначейства в термін до 04.11.2021 року надати відділу персоналу документи, що підтверджують отримання повного курсу вакцинації від COVID-19, отримання однієї дози дводозної вакцини, однієї дози однодомної вакцини або медичні висновки про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (пункт 2 наказу). 
Відділу персоналу на підставі поданих документів підготувати проект наказу про відсторонення від роботи працівників Головного управління Казначейства, які не надали документи, що підтверджують отримання повного курсу вакцинації від COVID-19, отримання однієї дози дводозної вакцини, однієї дози однодомної вакцини або медичні висновки про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (а.с. 36, 37).
01 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила зокрема надати посилання на статтю закону, відповідно до якої людина, громадянин зобов`язані надавати працедавцю конфіденційні відомості про стан свого здоров`я, в тому числі й про вакцинальний статус, які відносяться до медичної таємниці (а.с. 40 зворот – 44).
02 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою-повідомлення у якому зазначила, що 26 жовтня 2021 року з моменту оприлюднення постанови Кабінету Міністрів України № 1096 від 20 жовтня 2021 року відбулося повторне приниження честі та гідності заявниці у зв`язку із вимогою надати документи щодо вакцинації. За місяць від початку таких протиправних дій заявник схудла на 3 кг, має проблеми із шлунком, з`явилося безсоння, а постійний стрес може спровокувати рецидив онкологічної хвороби (а.с. 44 зворот, 45).
Листом № 04-10/11-10/6751 від 04 листопада 2021 року ГУ ДКС України у Херсонській області надало відповідь на звернення ОСОБА_1 , яким зокрема повідомлено, що у разі відсутності медичних документів працівники будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати (а.с. 45 звороот-47).
05 листопада 2021 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення про необхідність пройти вакцинацію від COVID-19 (а.с. 38, 83).
05 листопада 2021 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області видано наказ № 149-0 «Про відсторонення від роботи працівників, що відмовляються (ухиляються) від вакцинації проти COVID – 19», та в якому зокрема зазначено про  відсторонення від роботи, як таких, що відмовились (ухилились) від профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, обов`язковість яких: встановлена наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153, без збереження заробітної плати, зі збереженням місця роботи та посади, у тому числі: ОСОБА_1 ,  головного спеціаліста відділу бюджетних надходжень Управління бюджетних надходжень та операцій з фінансовим ресурсом Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області,  з 08.11.2021 року, та ОСОБА_2 , заступника начальника відділу бухгалтерського обліку  Управління бухгалтерського обліку  операцій з виконання бюджетів Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, після закінчення терміну відпустки.
Згідно аркушу ознайомлення з наказом до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області від 05.11.2021 року № 149-0 «Про відсторонення від роботи працівників, що відмовляються (ухиляються) від вакцинації проти COVID – 19», позивачі ознайомились із зазначеним наказом 05.11.2021 року (а.с. 38 зворот, 39). 
Не погоджуючись із наказом про відсторонення, вважаючи його протиправним, позивачі звернулися до суду із даним позовом. 
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 не є обов`язковим, а матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували відмову позивачів від профілактичного щеплення.
Також суд вказав, що у спірних правовідносинах відповідачем жодним чином не доведено, що обмежувальний захід у виді відсторонення позивачів від роботи, який мав для останніх негативні наслідки, сприяв запобіганню зараженню вірусом інших працівників. Доказів того, що відповідачем застосовувалися інші альтернативні заходи обмеження контакту з працівниками, які б враховували, що позивачі не були хворими, а також щодо неефективності інших протиепідемічних заходів, зокрема дотримання правил респіраторної гігієни, дотримання соціальної дистанції, дезінфекція тощо також суду не надано. З огляду на це, суд першої інстанції зазначив, що відсторонення позивачів від роботи в даному випадку не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення, та самих позивачів, а відтак, встановлені фактичні обставини справи у сукупності з наведеним правовим регулюванням дають змогу дійти висновку, що відповідач відсторонив позивачів від роботи з порушенням відповідних законодавчих вимог, порушивши їх законне право на працю.
Оскільки судом встановлено, що позивачів відсторонено від роботи протиправно, належним способом захисту їх прав за висновками суду першої інстанції є поновлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на займаних посадах, з 06 листопада 2021 року та у зв`язку із цим суд також задовольнив вимоги про нарахування та виплату позивача заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи. 
Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, але вбачає підстави для скасування рішення із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Одним із доводів апеляційної скарги ГУ ДКС України у Херсонській області є те, що судом першої інстанції було порушено процесуальні норми та зокрема не повідомлено відповідача про відкриття провадження у справі на підставі ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року, що позбавило можливості здійснювати захист своїх прав та інтересів у судовому процесі.
Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Згідно з ч.1 ст.44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Ч.1 ст.11 КАС України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або ж обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Статтею 174 КАС України регламентовано, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.251 цього Кодексу.
При цьому, з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи одночасно надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Таким чином, передумовою для розгляду справи судом є, серед іншого, належне направлення учасникам справи ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви. Належність означає інформування учасників судової справи у спосіб та за формою, що передбачена процесуальним законодавством.
Судовою колегією встановлено, що згідно з розпорядженням Верховного Суду №11/0/9-22 від 18.03.2022, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено її Одеському окружному адміністративному суду.
Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 23 березня 2023 року справу № 540/7448/21 розподілено судді Харченко Ю.В. (а.с. 94).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року прийнято позовну заяву до провадження судді та відкрито провадження у справі № 540/7448/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату; вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 95, 96).
Згідно довідки про доставку електронного листа від 28 березня 2023 року, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року була надіслана Головному управлінню Державної казначейської служби України у Херсонській області та доставлена до електронного кабінету 27 березня 2023 року о 22:24 (а.с. 98).
Згідно довідки про доставку електронного листа від 27 червня 2023 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року надіслано Головному управлінню Державної казначейської служби України у Херсонській області та доставлено до електронного кабінету 26 червня 2023 року о 23:33 (а.с. 116).
Судова колегія звертає увагу, що Верховний Суд в постанові від 23.11.2022 по справі                    № 500/8027/21, від 20.04.2023 по справі № 140/16207/21 дійшов висновку про те, що довідка про доставку в електронному вигляді рішення суду є належним доказом отримання стороною такого рішення. 
Апелянтом не зазначено та не доведено неможливості отримання та ознайомлення з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року, яка була направлена до офіційного електронного кабінету. При цьому, електронний кабінет суб`єкта владних повноважень є офіційним інструментом обміну інформацією, доказів обмеженого доступу до нього, неможливості ним користуватися надано не було. Колегія суддів акцентує увагу, що відповідач, маючи зареєстрований електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд",  повинен належним чином здійснювати контроль за надходження електронних документів. 
Отже, надсилання копії судового рішення за допомогою системи "Електронний суд" відповідачу, що має зареєстрований особистий кабінет в системі "Електронний суд" є належним способом надсилання копії такого судового рішення та не вимагає від суду надсилання копії ухвали чи остаточного рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
На підставі вищевикладеного та з урахуванням вимог ч. 5 ст. 18 та п. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції належним чином повідомлено відповідача про відкриття провадження у справі та своєчасно надіслано апелянту оскаржуване судове рішення, а відтак доводи апелянта про неналежне повідомлення про відкриття провадження у справі та неналежний спосіб надсилання оскаржуваного судового рішення судова колегія вважає необґрунтованими та відхиляє. 
Що ж стосується доводів апелянта про те, що провадження у справі було зупинено, однак судом прийнято оскаржуване рішення без поновлення провадження у справі, судова колегія зазначає наступне. 
З Єдиного державного реєстру судових рішень по справі № 540/7448/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102971989) колегією суддів встановлено, що ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/29053/21 про визнання протиправним та нечинним наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", зареєстрованого в Мін`юсті 07.10.2021 за  № 1306/36928.
Також колегія суддів із Єдиного державного реєстру судових рішень встановила, що станом на дату розгляду апеляційної скарги відомостей про завершення розгляду справи № 640/29053/21 та набрання рішенням законної сили немає, а матеріали справи № 540/7448/21 не містять відомостей, що судом провадження у справі було поновлено. 
Водночас, судова колегія враховує, що матеріали цієї адміністративної справи (№ 540/7448/21) містять достатні докази для вирішення заявленого адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які були подані як позивачами, так і відповідачем у зв`язку із чим підстав для подальшого зупинення провадження у справі не має та суд не позбавлений можливості надати вичерпну процесуальну оцінку поданим сторонами доказам для прийняття правильного рішення по справі. 
Колегія суддів звертає увагу, що вказаний недолік процесуального характеру, який допущено судом першої інстанції не є тією обставиною, з якою стаття 317 КАС України пов`язує підстави для скасування судового рішення по справі. До того ж, скасування або зміна рішення по справі при порушенні норм процесуального права можлива за умови, коли таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить висновку, що не поновлення провадження у справі саме по собі не призвело до неправильного вирішення цієї справи, а відтак вказане не може бути підставою для скасування прийнятого рішення. 
Також судова колегія погоджується із доводами апелянта про те, що судом першої інстанції не було дотримано строк розгляду цієї адміністративної справи, однак вказаний недолік не призвів та не міг призвести до неправильного вирішення цього публічно-адміністративного спору, а відтак вказане не може бути самостійною підставою для скасування судового рішення лише з мотивів порушення строків розгляду справи. 
Що ж стосується доводів апелянта стосовно того, що судом не було розглянуто  клопотання відповідача про здійснення подальшого розгляду справи за правилами загального позовного провадження, то судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне. 
Так, із матеріалів справи вбачається, що 09 грудня 2021 року до Херсонського окружного адміністративного суду відповідачем по справі № 540/7448/21 було подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 54). 
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду по справі № 540/7663/21 від 21 грудня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102071045) об`єднано адміністративну справу № 540/7663/21 в одне провадження зі справою № 540/7448/21. Об`єднаній справі присвоєно № 540/7448/21.
Матеріали справи не містять окремої ухвали Херсонського окружного адміністративного суду, якою б було вирішено подане клопотання відповідача. Разом із тим, судовою колегією із змісту ухвали Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року https://reyestr.court.gov.ua/Review/102971989) встановлено, що розгляд справи відбувався за участі сторін та станом на вказану дату відбулося два судових засідання 28.12.2021 року та 25.01.2022 року.  
У зв`язку із зміною територіальної підсудності Херсонського окружного адміністративного суду 27 березня 2023 року Одеським окружним адміністративним судом ухвалою від 27 березня 2023 року фактично розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі та вирішено питання щодо форми адміністративного судочинства. При цьому, відповідач будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі,  будь-яких заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до Одеського окружного адміністративного суду не заявляв.
На підставі вищевикладеного, судова колегія не вбачає в діях Одеського окружного адміністративного суду процесуальних недоліків щодо не розгляду клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з вищенаведених мотивів. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знаходить правових підстав, визначених статтею 317 КАС України, для скасування судового рішення по справі, оскільки виявлені недоліки не призвели до неправильного вирішення справи. 
По суті позовних вимог судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.  
Відповідно до частини першої-третьої статті 30 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» держава забезпечує планомірне науково обґрунтоване попередження, лікування, локалізацію та ліквідацію масових інфекційних захворювань.
Особи, які є носіями збудників інфекційних захворювань, небезпечних для населення, усуваються від роботи та іншої діяльності, яка може сприяти поширенню інфекційних хвороб, і підлягають медичному нагляду і лікуванню за рахунок держави з виплатою в разі потреби допомоги по соціальному страхуванню. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України.
У разі загрози виникнення або поширення епідемічних захворювань Кабінетом Міністрів України у порядку, встановленому законом можуть запроваджуватися особливі умови і режими праці, навчання, пересування і перевезення на всій території України або в окремих її місцевостях, спрямовані на запобігання поширенню та ліквідацію цих захворювань.
Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Положеннями статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначено, що профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими.
Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.
Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90), та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, наказом Міністерством охорони здоров`я України 04.10.2021  № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).
Згідно з цим Переліком обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, зокрема, центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.
Дію вказаного Переліку № 2153 зупинено до завершення воєнного стану в Україні на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України № 380 від 25 лютого 2022 року. 
Статтею 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» делеговано Кабінету Міністрів України встановлювати та відміняти карантин.
Частиною другою статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.
За приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19.12.2020 до 31.12.2021 на території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1096 від 20.10.2021 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020, зокрема, пунктом 41-6, відповідно до якого зобов`язано керівників державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 (далі - перелік);
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;
3) взяття до відома, що:
на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;
відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;
строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Приписами частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що вакцинація від COVID-19 визначена державою як обов`язкова та спрямована на зменшення кількості інфікування населення України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2023 року по справі № 460/16824/21. 
Спірним питанням у цій справі є правомірність відсторонення позивачів від роботи з підстав відсутності підтвердження проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти СОVID-19.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 130/3548/21, досліджуючи питання відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 на підставі закону, дійшла висновку про те, що обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.
Надаючи відповідь на питання, чи переслідувало втручання у право позивача на повагу до її приватного життя легітимну мету, що випливає зі змісту пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для сумнівів у тому, що у відповідний період Україна, поряд з іншими державами, зазнала значних труднощів у сфері охорони здоров`я. Згідно зі статистичними даними в середньому у 2021 році від COVID-19 в Україні помирало 7 168 осіб на місяць. Короновірусна інфекція COVID-19 у тому році стала другою за частотою причиною смертей українців (12 %) після серцево-судинних захворювань (60,2 %). Вказане зумовлювало необхідність вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети.
Водночас у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачів від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.
Досліджуючи питання, чи було відсторонення позивачки від роботи нагально необхідним і пропорційним легітимній меті втручання в її право на повагу до приватного життя, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 130/3548/21 зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:
- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);
- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;
- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;
- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.
Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 на момент її відсторонення від роботи працювала на посаді головного спеціаліста відділу бюджетних надходжень ГУ ДКС України у Херсонській області та відповідно до посадової інструкції основними посадовими обов`язками позивача є:
- забезпечення взаємодії між ГУ ДКСУ та органами, що контролюють справляння надходжень бюджету та органами місцевого самоврядування в процесі відкриття (закриття) бюджетних рахунків за надходженнями у порядку, встановленому відповідно до законодавства: перевірка законності та узгодження з контролюючими органами відкриття рахунків; перевірка службових записок щодо відкриття/закриття рахунків; здійснення відкриття/закриття рахунків; проведення генерації та коригування схем розщеплення, акумуляції та перерахування за належністю коштів державного та місцевих бюджетів; участь у проведенні інвентаризації відкритих/закритих бюджетних рахунків за надходженнями; здійснення роз`яснювальної та консультативної роботи з питань відкритих/закритих бюджетних рахунків за надходженнями; 
- формування супровідних листів за результатами розгляду документів, що надійшли від юридичних та фізичних осіб на повернення помилково або надміру зарахованих платежів на рахунки державного та місцевих бюджетів; 
- прийняття до картотеки платіжних документів на повернення помилково або надміру сплачених коштів, які надходять від Державної казначейської служби України; 
- реалізація отримання від Департаменту фінансів Херсонської ОДА інформації про планові показники бюджету та подальше опрацювання згідно з встановленим законодавством форматом та регламентом обміну інформацією: розпис доходів місцевих бюджетів (зміни до річного та помісячного розпису доходів вміру затвердження змін на звітну дату; реєстр змін до річного та помісячного розпису доходів за звітний період);
- контроль за достовірністю відображення планових показників доходів обласного бюджету згідно з розписом обласного бюджету та довідок про його зміни; 
- підготовка матеріалів з основної діяльності відділу для оприлюднення їх в мережі Інтернет на вебсторінці ГУ ДКСУ; 
- проведення звірки доходів за кодами класифікації доходів бюджету з Головним управлінням ДПС у Херсонській області та складення за результатами звірки акту звірки (щомісяця) згідно з встановленим законодавством Порядком взаємодії; 
- здійснення аналізу стану виконання загального та спеціального фондів державного та місцевих бюджетів області та формування аналітичних матеріалів; 
- розгляд та надання відповідей на запити та листи юридичних та фізичних осіб з питань, які відносяться до компетенції відділу; 
- розроблення планів проведення економічних навчань працівників відділу; 
- ведення журналів реєстрації інструктажів працівників відділу з питань охорони праці та пожежної безпеки (а.с. 51, 52).
В управлінні бюджетних надходжень та операцій з фінансовим ресурсом Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, відповідно до положення про управління, працювало всього 12 осіб (а.с. 47 зворот-50 зворот).
У той же час, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами ОСОБА_2 на момент відсторонення від роботи працювала на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку управління бухгалтерського обліку операцій з виконання бюджетів. 
Судова колегія зазначає, що суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем застосовувалися інші альтернативні заходи обмеження контакту з працівниками, які б враховували, що позивачі не були хворими, а також щодо неефективності інших протиепідемічних заходів, зокрема дотримання правил респіраторної гігієни, дотримання соціальної дистанції, дезінфекція тощо також суду не надано.
Додатково колегія суддів зважає на те, що відповідно до пункту 144 Регламенту роботи Державної казначейської служби України та її територіальних органів (https://www.treasury.gov.ua/pro-kaznachejstvo/reglament-roboti), загальні правила документування діяльності у органах Казначейства та порядок роботи з документами від моменту їхнього створення або надходження до органів Казначейства до моменту відправлення або передавання до архіву органів Казначейства чи знищення, встановлюються відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 “Деякі питання документування управлінської діяльності” Інструкціями з діловодства в органах Казначейства, затвердженими відповідними наказами органів Казначейства.
Основна форма провадження діловодства в органах Казначейства є електронною.
Документування управлінської інформації в Казначействі здійснюється в електронній формі із застосуванням кваліфікованого електронного підпису, кваліфікованої електронної печатки та кваліфікованої електронної позначки часу, крім випадків наявності обґрунтованих підстав для документування управлінської інформації у паперовій формі, якими визначаються:
документи, що містять інформацію з обмеженим доступом, вимога щодо захисту якої встановлена законом;
електронні документи, що не можуть бути застосовані як оригінал згідно з вимогами закону;
документи, вимога щодо опрацювання яких у паперовій формі встановлена актами Кабінету Міністрів України.
 На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що відсторонення позивачів від роботи конкретно у даному випадку було незаконним, оскільки відповідачем не доведено у процесуальний спосіб, що з урахуванням функціональних обов`язків позивачів такі не могли виконувати роботу дистанційно чи надомно. Також матеріали справи не містять підтверджень того, що приймаючи оскаржуваний наказ відповідач врахував кількість соціальних контактів позивачів на робочому місці, розглянув питання щодо можливості зміни форми організації праці (дистанційна/надомна) позивачів та умови їх праці, які, зокрема, не передбачали відряджень. 
Судова колегія наголошує, що за відсутності забезпечення відповідачем вчинення інших заходів по боротьбі з гострою респіраторною хворобою COVID-19, відсторонення працівників від роботи слід вважати непропорційним втручанням у їх право на працю, оскільки зменшення кількості інфікування вказаною хворобою можливе у разі застосування комплексного підходу, що зокрема створює для роботодавців обов`язок з розроблення та забезпечення контролю за дотриманням додаткових заходів по боротьбі із COVID-19 як-то дотримання правил респіраторної гігієни, дотримання соціальної дистанції, дезінфекція тощо. 
Додатково колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачі відповідно до займаних посад контактували з відвідувачами державної установи, приймали від них особисто документи, що на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про зменшення ризику інфікування хворобою.
З урахуванням вищенаведеного, а також того, що відповідачем не надано доказів, що у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 ним вживалися додаткові заходи по боротьбі із хворобою окрім як здійснення контролю за тим, щоб працівники повинні бути щепленими, а також те, що відповідач не врахував та не розглянув питання щодо можливості зміни форми організації роботи позивачів, кількість їх соціальних контактів на робочому місці, то судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що наказ Головного управління ДКС України у Херсонській області № 149-о від 05 листопада 2021 року в частині, що стосується позивачів, є протиправним та підлягає скасуванню. 
Що ж стосується поновлення позивачів на посадах, то судова колегія вважає означені вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягали задоволенню, оскільки відсторонення від роботи – це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю. Тобто, під час відсторонення від роботи дія трудового договору не припиняється, працівник не звільняється, але тимчасово до роботи не допускається. Фактично незаконне відсторонення працівника від роботи слід тлумачити як вимушений прогул працівника не з його вини. 
При цьому, судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що ОСОБА_1 була допущена до роботи з 16 лютого 2022 року із виплатою заробітної плати відповідно до чинного законодавства на підставі наказу Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області № 29-о від 16 лютого 2022 року, а ОСОБА_2 допущена до роботи з 14 лютого 2022 року із виплатою заробітної плати відповідно до чинного законодавства на підставі наказу Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області № 26-о від 14 лютого 2022 року.
За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції у цій частині було допущено порушення норм матеріального права, оскільки чинне законодавство, зокрема стаття 235 КЗпП України не передбачає механізму поновлення на посаді працівника, якого було відсторонено від роботи. Тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції виходить за межі доводів апеляційної скарги, та вважає, що позовні вимоги позивачів про поновлення на посаді задоволенню не підлягають, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про їх задоволення з вищенаведених мотивів, тому судове рішення у цій частині підлягає скасуванню. 
Стосовно зобов`язання відповідача виплатити позивачам невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення, судова колегія враховує наступне. 
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).
Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (в подальшому Порядок №100).
Відповідно до п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно із довідкою від 04.11.2021 року Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області заробітна плата за 2 місяці до відсторонення ОСОБА_1 становила 31  378, 14 грн (за вересень та жовтень 2021 року по 15  689,07 грн) (а.с. 17).
Кількість робочих днів у вересні 2021 року склала 22, у жовтні 2021 року 20.
Тобто, середньоденний заробіток за останні два місяці роботи перед відстороненням ОСОБА_1 складає  31  378,14 грн/ (22 +20)) = 747,09 грн.
З урахуванням того, що ОСОБА_1 була допущена до роботи після відсторонення 16 лютого 2022 року, то період вимушеного прогулу не з вини позивача становить 100 днів ( з 08 листопада 2021 року по 16 лютого 2022 року). 
Таким чином, розмір належного відшкодування за час незаконного відсторонення від роботи ОСОБА_1 у даному випадку становить 747,09 грн*100 = 74 709 грн.
Згідно із довідкою від 15.11.2021 року Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області заробітна плата за 2 місяці до відсторонення ОСОБА_2 становила 31  689, 21 грн (за жовтень 2021 року – 14041,35 грн, за листопад 2021 року – 17647,86 грн) (а.с. 84 зворот).
Кількість робочих днів у жовтні 2021 року склала 20, у листопаді 2021 року 22.
Тобто, середньоденний заробіток за останні два місяці роботи перед відстороненням ОСОБА_2 складає  31  689,21 грн/ (22 +20)) = 754,50 грн.
З урахуванням того, що ОСОБА_2 була допущена до роботи після відсторонення 14 лютого 2022 року, то період вимушеного прогулу не з вини позивача становить 61 день (15 грудня 2021 року по 14 лютого 2022 року). 
Таким чином, розмір належного відшкодування за час незаконного відсторонення від роботи ОСОБА_2 у даному випадку становить 754,50 грн*61 = 46 024,50 грн.
Грошові суми, що підлягають виплаті на кисть позивачів, визначені апеляційним судом без відрахування податків та зборів.
За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при вирішенні цієї справи не належним чином виконав свій процесуальний обов`язок щодо здійснення розрахунку суми середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, що з урахуванням додатково встановлених обставин є підставою для скасування судового рішення по справі як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права. 
Відповідно до п. 1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при перегляді справи в апеляційному порядку, тому подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 27 березня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області № 149-о від 05.11.2021 "Про відсторонення від роботи працівників, що відмовляються (ухиляються) від вакцинації проти COVID-19", в частині, що стосується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи у розмірі 74  709,00 грн (сімдесят чотири тисячі сімсот дев`ять гривень). 
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області виплатити на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи у розмірі 46 024,50 грн (сорок шість тисяч двадцять чотири гривні). 
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко