УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

14 листопада 2023 року 
м. Київ
справа №440/6702/22
провадження № К/990/37175/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2023 у справі №440/6702/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, визнання дій протиправними, зупинення виконавчого провадження,
у с т а н о в и в:
У 2022 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Полтавській області (далі - відповідач), у якому просив:
-  визнати протиправною та скасувати постанови відповідача №ПЛ2979/154/АВ/П/ТД-ФС від 14.01.2019 про накладення штрафу на позивача;
-  визнати протиправними дії відповідача по здійсненню інспекційного відвідування позивача за відповідним актом №ПЛ2979/154/АВ.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2022, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2023, у задоволенні позову відмовлено.
Позивач не погодившись з вищезазначеними рішеннями, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і прийняти нову постанову про задоволення позову.
Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.
Полтавський окружний адміністративний суд в ухвалі від 15.08.2022 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Між тим, скаржник не обґрунтував у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи була скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином, колегія суддів не вбачає обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.
Також посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач зазначив, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що виникають у зв`язку з проведенням перевірок у частині оформлення трудових відносин, відповідно до визнаного наразі незаконним і нечинним Порядку №295, з приводу встановлення початку і закінчення строку заходу контролю суб`єкта господарювання, який перевіряється, і повідомлення останнього про це, оскільки, наказом строк проведення державного контролю не встановлюється, а направлення на підставі цього наказу в управліннях Держпраці та державних архівах не зберігаються і суб`єкту господарювання гарантовано не вручаються, та за наявності виправлень в їх датах і строках, не вбачається можливим встановити їх достовірність, а також, відсутність вимоги нотаріального засвідчення довіреності керівника об`єкта відвідування уповноваженій особі, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Колегія суддів відхиляє зазначені позивачем доводи з огляду на те, що Верховний Суд у постанові від 10.08.2023 за результатами розгляду справи №1340/3470/18 сформулював такий правовий висновок:
«за змістом частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Оскільки, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова КМУ №295 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто 14.05.2019».
Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеного правового висновку.
Крім того, захід державного контролю у справі №440/6702/22 було здійснено у період з 04.01.2019 по 08.01.2019 і на момент проведення такого заходу Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 був чинним.
Отже, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Згідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1.  Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2023 у справі №440/6702/22.
2.  Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб