ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 р. 	Справа № 520/8377/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О.,   м. Харків, повний текст складено 31.05.23  по справі № 520/8377/23 за позовом                ОСОБА_1  до               Військово-лікарської комісії Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова                       про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військово-лікарської комісії Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова (далі також – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову Військово-лікарської комісії 15 Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова, оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 20.01.2023 за №11\234, щодо придатності   ОСОБА_1 до військової служби;
- зобов`язати Військово-лікарську комісію 15 Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова визнати   ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, Додаток №1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за №402, про що видати відповідну постанову, яку оформити належним чином.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 адміністративний позов залишено без руху в зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 позовну заяву повернуто позивачу.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 31.05.2023 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття ухвали не враховано того, що за змістом позову станом на час його подання ОСОБА_1 продовжував лікування в стаціонарі невідкладної медичної допомоги (виписку з лікарні буде надано додатково після її отримання), а тому не міг отримувати поштову кореспонденцію, направлену судом за місцем його проживання. При цьому жодного листа на адресу представника позивача (як поштову, так і електронну) судом першої інстанції надіслано не було. Зазначає, що суд не має проявляти надмірний формалізм та непропорційність між застосованими заходами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права скаржника на судовий захист.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом установлено, що 14 квітня 2023 року до Харківського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 по справі № 520/8377/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та запропоновано позивачу з метою усунення недоліків позовної заяви надати до суду: позовну заяву, в якій зазначено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Копія ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 надіслана на адресу позивача, що зазначена у позовній заяві, однак конверт повернувся на адресу суду 29.05.2023 з відміткою відділення Укрпошти "За закінченням терміну зберігання" від 26.05.2023.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 позовну заяву повернуто позивачу.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у визначений судом строк позивачем вимоги ухвали суду від 17.04.2023 про залишення позовної заяви без руху не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
За приписами пункту 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві також зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
За приписами частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 77 КАС України).
Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (ч. 4 ст. 77 КАС України).
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).
Як убачається з матеріалів справи, в ухвалі від 17.04.2023 Харківський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що позивачем з позовною заявою не надано документів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.
Так, суд першої інстанції вказав, що в обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач фактично медичну комісію не проходив та не був оглянутий всіма лікарями-спеціалістами, проте доказів, що підтверджують вказані обставини, до позовної заяви не додано.
Однак, якими саме доказами позивач має підтвердити те, що фактично медичну комісію він не проходив та не був оглянутий всіма лікарями-спеціалістами, суд першої інстанції в ухвалі від 17.04.2023 не вказав.
При цьому, виявлені недоліки позовної заяви не перешкоджають суду вчинити дії, необхідні для відкриття провадження у справі та під час судового розгляду справи витребувати у відповідача необхідні для розгляду справи докази, зокрема, вказані в ухвалі від 17.04.2023.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати  обставини справи в установлений законом спосіб.
Так, приписами ч. 4 ст. 9 КАС України визначений обов`язок суду вжити визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
З урахуванням приписів ч.4 ст.9 КАС України збір доказів з метою всебічного розгляду справи є прямим обов`язком суду, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 812/1926/17.
Така активна роль адміністративного суду і сприяє захисту порушених прав та свобод незахищених осіб з боку суб`єкта владних повноважень. На відміну від інших в адміністративному судочинстві тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача.
Згідно з ч. 6 ст. 80 КАС України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням змісту позовних вимог, зокрема в частині визнання протиправною та скасування постанови Військово-лікарської комісії 15 Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова, оформленої довідкою військово-лікарської комісії від 20.01.2023 за №11\234, щодо придатності   ОСОБА_1 до військової служби, доведення обставин належного проходження позивачем медичної комісії з огляду на приписи ч. 2 ст. 77 КАС України є обов`язком суб`єкта владних повноважень – відповідача у справі.
Разом з тим, позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про витребування у Військово-лікарської комісії Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова протоколу медичного огляду ВЛК 15 від 20.01.2023 ОСОБА_1 , 1977 року народження, та інших документів, які покладено в основу довідки №11\234, у задоволенні якого судом першої інстанції відмовлено з формальних підстав.
Колегія суддів зазначає, що особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати від суду застосування норм процесуального законодавства, які надають їй право звернення з позовом з можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку.
Звертаючись до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про витребування у відповідача протоколу медичного огляду ВЛК 15 від 20.01.2023 ОСОБА_1 , 1977 року народження, та інших документів, які покладено в основу довідки №11\234, що оскаржується у цій справі, заявник посилався на те, що не погодившись з довідкою №11\234 подав скаргу до ВЛК 12, у відповідь на яку отримав лист від 05.04.2023 (а.с. 8) з повідомленням про те, що порушень при проведенні медичного обстеження ОСОБА_1 не було.
При цьому жодних доказів на підтвердження відсутності порушень при проведенні медичного обстеження ОСОБА_1 відповідачем позивачу не надано.
Вказаним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу від 31.05.2023, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вважається таким, що повідомлений про залишення поданої ним позовної заяви без руху, оскільки конверт з копією ухвали від 17.04.2023 повернувся на адресу суду 29.05.2023 з відміткою відділення Укрпошти «За закінченням терміну зберігання» від 26.05.2023, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень 17.04.2023 та оприлюднено 19.04.2023.
Проте, за змістом позову станом на час його подання ОСОБА_1 продовжував лікування в стаціонарі невідкладної медичної допомоги, а тому не міг отримувати поштову кореспонденцію, направлену судом за місцем його проживання. При цьому ухвала від 17.04.2023 не направлялася судом першої інстанції ні на поштову, ні на електронну адресу представника позивача, зазначені у позовній заяві, відповідних доказів матеріали справи не містять.
Тому ані позивач, ані його представник не могли усунути недоліки позовної заяви в термін, наданий судом першої інстанції.
Щодо посилання суду першої інстанції на можливість самостійно ознайомитись із судовим рішенням у ЄДРСР, то колегія суддів зазначає, що оприлюднення судового рішення не скасовує обов`язок суду надіслати копії судових рішень учасникам справи у встановленому законом порядку (відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.08.2020 у справі  № 404/4551/19).
Отже, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, не дослідив належним чином матеріли справи, не встановив з достовірністю, що ухвалу від 17.04.2023 направлено представнику позивача, отримано позивачем та його представником. Тобто у суду були можливості альтернативного повідомлення позивача про залишення позовної заяви без руху, в тому числі у спосіб направлення копії ухвали представнику, якими суд помилково не скористався, чим перешкодив позивачу у доступі до правосуддя. 
Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №   9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №   11 - рп/2012).
Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до правової позиції, викладеної в рішеннях Європейського суду з прав людини від 13.01.2000 по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28.10.1998 по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому – оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ч. 1 ст. 5 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Повернення позовної заяви з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали надмірно формально розтлумачено норму процесуального закону, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
За наведеного правового регулювання та обставин справи суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню в справі.
Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.
За змістом ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, а справа – направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 по справі № 520/8377/23  скасувати.
Справу № 520/8377/23 за позовом   ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко