Постанова    
Іменем України
 
01 листопада 2023 року               
м. Київ
 
справа № 306/2181/18
провадження № 61-6740св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), суддів: Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Коротенко Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2021 року у складі судді Ганчак Л. Ф. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2022 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Бисаги Т. Ю., Готри Т. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення плати за проживання, стягнення моральної шкоди та виселення.
Позов мотивований тим, що він є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживає у цій квартирі з жовтня 2007 року, плату за проживання не сплачує, а така складає 100,00 дол. США щомісячно, за 11 років (132 місяці) проживання всього складає 13 200,00 дол. США. Факт проживання ОСОБА_2 підтверджується ОСОБА_4 договором 53910 про надання населенню послуг із газопостачання від 21 листопада 2008 року та інвентаризаційною карткою споживача.
Завдана ОСОБА_2 моральна шкода внаслідок порушення його прав полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та членів його родини, приниженні честі, гідності та ділової репутації його та його дочки - ОСОБА_5 , унаслідок чого позивач тяжко захворів.
ОСОБА_1 просив суд:
стягнути з ОСОБА_2 на його користь плату за проживання у період із жовтня 2007 року до моменту звернення до суду з цим позовом у розмірі 369 600,00 грн і моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн;
виселити ОСОБА_2 з його квартири, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат.
Позов мотивований тим, що в жовтні 2008 року між нею і ОСОБА_5 (дочка позивача за первісним позовом) була усна домовленість про укладення договору купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 передала ОСОБА_5 5 000,00 дол. США як частину вартості квартири. Факт передачі цих коштів підтверджується розпискою. У свою чергу ОСОБА_5 передала їй ключі від квартири, дозволила там проживати та робити в ній ремонт. Із того часу непридатна для проживання квартира було відремонтована та облаштована за рахунок ОСОБА_2 на загальну суму 139 182,38 грн.
Оскільки позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про її виселення, то ОСОБА_2 вважає необхідним звернутися із вимогою про відшкодування витрат на утримання майна та його поліпшення.
Уточнивши вимоги ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в розмірі 186 510,96 грн у відшкодування здійснених витрат на майно.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції
Рішенням Свалявського районного суду від 18 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 не була уповноважена укладати будь-які договори щодо оренди чи відчуження квартири позивача за первісним позовом. У зв`язку з тим, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договір найму квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не укладався, не підлягають стягнення кошти за найм квартири. 
Моральна шкода, завдана ОСОБА_1 не доведена, оскільки судова тяганина з приводу коштів за квартиру була між його дочкою ОСОБА_5 і ОСОБА_2 . Правових підстав проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі немає, тому остання підлягає виселенню.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 покращила умови проживання, що підтверджується висновком експерта (т. 1, а. с. 179-202). Разом із тим, проживаючи в квартирі без правових підстав, ОСОБА_2 , проводячи ремонтні роботи з власної ініціативи, не узгодивши це із власником квартири, мала ризик не відшкодування у майбутньому понесених витрат.
Апеляційний суд вказав, що рішення суду в частині виселення ОСОБА_2 із квартири сторонами не оскаржується, а тому не оцінюється і не переглядається. Як позивач за первісним позовом, так і позивач за зустрічним позовом на обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на положення статей 1212, 1213, 1214 ЦК України. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тому до спірних правовідносин, які виникли між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , не підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України, оскільки як позивач за первісним позовом, так і позивач за зустрічним позовом посилаються на те, що правовою підставою для проживання і користування ОСОБА_2 квартирою, яка належить ОСОБА_1 була усна домовленість між ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_1 про укладення договору купівлі-продажу спірної квартири. Відповідно до усних домовленостей ОСОБА_2 передала ОСОБА_5 5 000,00 дол. США як вартість частини спірної квартири, і ОСОБА_5 передала ОСОБА_2 ключі від неї, дозволила там проживати і проводити ремонт.
Фактично між сторонами виникли правовідносини, врегульовані главою 59 ЦК України, а саме найм (оренда житла). ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що ним належними та допустимими доказами доведено суми, які підлягають стягненню із відповідача на його користь. Те, що ОСОБА_2 проживала у квартирі ОСОБА_1 , не заперечується сторонами, в тому числі ОСОБА_2 , однак вона там проживала із дозволу дочки ОСОБА_1 у зв`язку з наміром ОСОБА_2 придбати спірну квартиру, отже ОСОБА_1 не має правових підстав для звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою стягнення із неї плати за користування його житлом, оскільки ним не доведено наявність жодних підстав для цього. ОСОБА_1 не доведено спричинення йому зі сторони ОСОБА_2 моральної шкоди за період проживання у його квартирі.
Довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що зустрічний позов поданий із пропуском позовної давності, не потребує правового аналізу, оскільки в його задоволенні відмовлено по суті, а не через сплив пропуску строку, і колегія суддів погоджується із таким висновком.
Довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції, встановивши факт покращення умов проживання у спірній квартирі, дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_2 права вимагати відшкодування понесених нею витрат на поліпшення майна, не заслуговує на увагу в зв`язку з наступним. Так, у матеріалах справи міститься висновок оціночно-будівельної експертизи № 0020/2022 від 30 квітня 2021 року, відповідно до якого вартість поліпшення, проведеного в квартирі АДРЕСА_2 з 2008 року по теперішній час, складає 186 510,96 грн (т. 1, а. с. 198), однак чи була дійсна потреба в поліпшенні цього житла, не відомо. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що їй було відомо, що квартира, яку вона усно домовилася придбати, не належить продавцю, а належить її батькові, перебуває під численними обтяженнями, в тому числі, є предметом іпотеки. Проводячи поліпшення такої квартири ОСОБА_2 взяла всі ризики неповернення своїх коштів на себе. Із матеріалів справи не прослідковується жодних правових підстав для стягнення таких коштів із ОСОБА_1 , із яким у ОСОБА_2 не було жодних домовленостей щодо проживання у його квартирі та поліпшення умов проживання у ній.
Аргументи учасників справи
У липні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення в частині відмови у відшкодуванні шкоди в порядку статті 1212 ЦК України і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Касаційна скарга мотивована тим, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_2 безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір безпідставно збережених коштів у ОСОБА_2 за час фактичного проживання становить орендну плату, виходячи з розміру плати, передбаченого законом (орендної плати за аналогічне майно в цій місцевості), яка згідно довідки експерта становить вартість орендної плати за однокімнатну квартиру у м. Свалява - 100 дол. США станом на час незаконного набуття майна або збереження його у себе за рахунок іншої особи. Суди, встановивши факт використання відповідачем квартири, в яку вона вселилася без правових підстав, повинні були застосувати до спірних правовідносин статті 1212-1214 ЦК України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі.
В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15, від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15, від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15, від 12 квітня 2017 року у справі № 922/5468/14.
Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Рішення судів оскаржуються в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення плати за проживання. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.
Фактичні обставини
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_2 за домовленістю із дочкою ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (за поясненнями сторін) вселилася у жовтні 2007 року у квартиру ОСОБА_1 за попередньою домовленістю про майбутню купівлю нею цієї квартири. 
ОСОБА_1 виїхав за межі України 25 квітня 2014 року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір найму квартири за адресою АДРЕСА_1 не укладався.
Між ОСОБА_2 та юридичними особами щодо надання послуг було укладено договори (про надання послуг з газопостачання, утримання будинку).
ОСОБА_2 покращила умови проживання, що підтверджується висновком оціночно-будівельної експертизи, відповідно до якого вартість поліпшення, проведеного в квартирі АДРЕСА_2 з 2008 року, складає 186 510,96 грн, проте проводячи ремонтні роботи, не узгодивши це із власником квартири.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 вересня 2013 року у справі № 306/1123/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення 91 919,50 грн та за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 89 375 грн, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 91 919 грн на підставі статті 1212 ЦК України, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.
У наведеній справі встановлено, що факт усної домовленості між сторонами про купівлю-продаж квартири не заперечується жодною з сторін, як не заперечується отримання відповідачкою за це 11 500 доларів від позивачки, яка в подальшому відмовилась від оформлення договору купівлі-продажу квартири. Сторони у письмовій формі договір купівлі-продажу квартири не укладали.
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (стаття 759 ЦК України, тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У частині першій статті 810 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. 
Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними (частина перша та друга статті 827 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що користування чужою річчю є імперативно оплатним, крім випадків якщо сторони прямо домовилися про безоплатне користування річчю або якщо це випливає із суті відносин між ними.
Договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню (стаття 811ЦК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), на яку посилається особа, яка подала касаційну скаргу, вказано, що «кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.[…] до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. З огляду на викладене ТОВ «Сінтрекс» як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16)».
Аналогічні висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).
Тлумачення статті 1212 ЦК України дозволяє зробити висновок, що до безпідставно набутого майна набувача відноситься користування чужим майном (майном потерпілого). Причому потерпілий, якому належить майно, яким користувався набувач, має право вимагати від набувача повернення такого збагачення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 759/9443/17 (провадження № 61-11386св20).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК Українивизначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається: 
встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 вселилася в квартиру ОСОБА_1 у жовтні 2007 року за попередньою домовленістю про майбутню купівлю нею цієї квартири; сторони договір купівлі-продажу квартири не уклали; ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір найму квартири не укладався; ОСОБА_2 уклала договори про надання послуг з газопостачання, утримання будинку, володіла та користувалась квартирою позивача; ОСОБА_2 покращила умови проживання, вартість поліпшення, проведеного в квартирі з 2008 року, складає 186 510,96 грн; її виселено з квартири рішенням суду першої інстанції в цій справі, оскільки правових підстав проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі немає (в цій частині рішення суду не оскаржувалось);
суди не врахували, що відносини з фактичного користування житлом для проживання без укладеного договору найму (оренди) житла та недоотримання її власником доходів у вигляді плати за найм (оренду) є за своїм змістом кондикційними; користування чужою річчю є імперативно оплатним, крім випадків якщо сторони прямо домовилися про безоплатне користування річчю або якщо це випливає із суті відносин між ними; до безпідставно набутого майна набувача відноситься користування чужим майном (майном потерпілого), причому потерпілий, якому належить майно, яким користувався набувач, має право вимагати від набувача повернення такого збагачення на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Тому помилковими є висновок судів, що фактично між сторонами виникли правовідносини найму (оренди житла), а оскільки договір найму квартири між сторонами не укладався, то не підлягають стягненню і кошти за користування нею; 
разом з тим позивач не вказував, а суди не встановили обставин, які б дозволяли зробити висновок, що сторони домовилися про оплатне користування спірною квартирою та зміст такої домовленості. Колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 вселилася в квартиру ОСОБА_1 за попередньою домовленістю про майбутню купівлю нею цієї квартири, зробила її поліпшення, вартість яких склала 186 510,96 грн, позивач не надав доказів вжиття заходів щодо досудового врегулювання відносин користування спірною квартирою та встановлення плати за таке користування, відмінної від витрат на її утримання та здійснення відповідних поліпшень, зокрема, у вигляді періодичних платежів. 
Тому за обставин цієї справи не доведено збагачення відповідача за рахунок позивача у зв`язку з користуванням спірною квартирою без достатніх правових підстав. Суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову, проте помилилися щодо мотивів такої відмови, у зв`язку із цим судові рішення в оскарженій частині належить змінити в мотивувальній частині.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в оскарженій частині змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині залишити без змін.
Оскільки судові рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення плати за проживання змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             Є.В. Краснощоков
 
Судді:                                                                                       І. О. Дундар
 
                                                                                                А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
М. М. Русинчук