Ухвала
Іменем України
 
20 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 460/3391/14
провадження № 61-14748ск23
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року у справі за позовом регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2014 року АТ «Українська залізниця» звернулося до суду із позовом до Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Рясне-Руської сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення в межах та за межами населених пунктів Львівської області ДТГО «Львівська залізниця» укладено договір із КТ НВФ «Нові технології» від 27 червня 2008 року № Л/П-08838/НЮ. КТ НВФ «Нові технології» під час виконання робіт із інвентаризації землі та оформлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками залізниці в адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області виявлено, що частина земельної ділянки на 4 км + 807 м - 4 км + 827 м на дільниці Рясне-Кар`єрна, була передана у власність ОСОБА_3 , що підтверджується схемою «накладки» земельної ділянки на землі залізниці на ділянці Львів-Івано-Франкове в межах населеного пункту с. Рясне-Руське, на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 29 грудня 2008 року № 825 і згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку серії ЯИ № 162085. Право власності ОСОБА_3 виникло з моменту реєстрації такого права відносно ділянки загальною площею 0,2470 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказане рішення та виданий на підставі нього державний акт, а також розміщення господарських дерев`яних приміщень та нежитлового цегляного приміщення на спірній земельній ділянці та огородження земельної ділянки металевою огорожею, вважали незаконними та такими, що порушують право залізниці на постійне користування наданою їй земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області.
 
Позивач вказував, що відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до пунктів 54, 55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (постанова ЦИК СССР від 15 грудня 1928 року). Частина земельної ділянки смуги відведення без попереднього його вилучення була передана у власність згідно рішення Рясне-Руської сільської ради ОСОБА_3 , який на ній самовільно розмістив господарські дерев`яні приміщення та нежитлове цегляне приміщення, а також огородив її металевою огорожею та веде на ній господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 31 березня 2014 року, в той час ширина смуги відведення на даній ділянці становить 80 м від осі колії, згідно затвердженого плану смуги відведення.
 
Під час прийняття оскаржуваного рішення Рясне-Руською сільською радою не враховано норм законодавства, тому рішення від 29 грудня 2008 року № 825 порушує права та інтереси залізниці на користування земельною ділянкою, якою на даний час володіє і користуються ОСОБА_3 , а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконними та скасуванню.
 
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що земельна ділянка площею 0,2470 га з кадастровим номером 4625887500:04:001:0703 належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на законних підставах, жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача, а визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, може спричинити порушення права власності відповідачів на належну їм земельну ділянку, що в даному випадку не є виправданим та жодним чином не призведе до захисту та відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності).
 
12 жовтня 2023 року Чорна Т. О. , яка діє від імені АТ «Українська залізниця», засобами поштового зв`язку направила на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року у вказаній справі.
 
До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що в межах строку на касаційне оскарження заявник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, проте ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року касаційну скаргу повернуто. 
 
Відповідно до положень частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Львівського апеляційного суду прийнято 07 серпня 2023 року, повний текст якої складено 09 серпня 2023 року та оприлюднено 14 серпня 2023 року.
 
З урахуванням вказаних заявником обставин АТ «Українська залізниця» має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.
 
Як підставу для касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/190/14-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 466/1058/15-ц, від 17 листопада 2021 року у справі № 444/2195/18-ц та ін. (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Суд установив, що з «Плану границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги в административных границах Брюховичского, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовской области 1950 года» вбачається, що даний план не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення, що становить 80 метрів.
 
Відповідно до довідкою відділу Держземагентства в Яворівському районі Львівської області від 05 лютого 2014 року № 816 згідно з річним звітом по формі 6-ЗЕМ станом на 01 січня 2014 року за дистанцією колії «Підзамче» (ПЧ-2) рахуються земельні ділянки Рясне-Руської сільської ради, площею 10,8 га в межах населених пунктів на праві постійного користування.
 
Згідно із актом обстеження земельної ділянки здійснено обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Рясне-Руської сільської ради, де виявлено на 4 км + 807 м - 4 км + 827 м з лівої сторони за ходом кілометрів дільниці Рясне-Кар`єрна, при ширині смуги відведення залізниці 80 м від осі під`їзної колії, на відстані 12,5 - 13 м від осі під`їзної колії знаходиться присадибна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , протяжністю 20 м. Яка відповідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЯ № 162085 від 21 вересня 2005 року належить на праві власності ОСОБА_3 .
 
Відповідно до повідомлення відділу Держземагентства в Яворівському районі Львівської області від 08 квітня 2015 року № 6-1321-0.2/1041/2-15 адресованого голові Рясне-Руської сільської ради державні акти на право користування ДТГО «Львівська залізниця» не реєструвались і не видавались, межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлювались.
 
Крім цього, згідно із повідомленням ДТГО «Львівська залізниця» через адміністративні межі села Рясне-Руське Яворівського району проходить залізнична колія Рясне-Кар`єрна, яка в 2001 передана в розряд під`їзної. Зазначена ділянка колії до 1994 була частиною дільниці Рясне-Янів та пролягала в межах населених пунктів Кожичі, Домажир, Івано-Франкове. Ділянку колії кар`єрна демонтовано в 1993-1994 роках.
 
Відповідно до листа відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» від 17 лютого 2015 року № 84 в с. Рясне-Руське була розташована залізнична станція Кар`єрна, яка з березня 1994 закрита, як роздільний пункт разом з перегоном Кар`єрна-Янів-Львівський.
 
12 жовтня 2016 року комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю ОСОБА_5 та інших жителів с. Рясне-Руське було проведено обміри кілометражу залізничного полотна по ходу руху поїздів. Відлік кілометражу залізниці здійснювався комісією із середини переїзду по АДРЕСА_2 . Комісія дійшла висновку, що жоден позов, поданий ДТГО «Львівська залізниця» до Рясне-Руської сільської ради та мешканців с. Рясне-Руське не відповідає дійсності в частині місцезнаходження земельних ділянок.
 
Крім цього, згідно із довідкою ДП «Західний експертно-технічний центр Держпраці» від 21 жовтня 2015 року про візуальне обстеження під`їзної залізничної гілки Рясне-Кар`єрна експлуатація під`їзної залізничної колії категорично неможлива.
 
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 162085 від 01 жовтня 2009 року земельна ділянка, площею 0,2470 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 . Державний акт, виданий на підставі рішення Рясно-Руської сільської ради 15 сесії 5 скликання № 825 від 29 грудня 2008 року та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Дана земельна ділянка з кадастровим номером 4625887500:04:001:0703 від А до Б межує із землями загального користування (дорога), від Б до В із землями загального користування (дорога), від В до Г із землями Кунта, від Г-Д із землями загального користування (дорога), від Д до А із землями ОСОБА_6 .
 
Рішенням  виконавчого комітету Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 19 лютого 1990 року № 43 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та затверджено постанову зборів повноважних колгоспників колгоспу «Нове життя» від 06 лютого 1990 року про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки в с. Рясне-Руське, площею 0,12 га.
 
Відповідно до акта виносу в натуру земельної ділянки від 13 грудня 1990 року, проведений в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво ОСОБА_3 , яка знаходиться в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області площею 1 200 кв. м.
 
Рішенням Рясне-Руської сільської ради Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 16 січня 1997 року № 10 надано дозвіл ОСОБА_3 на оформлення права власності на житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1 .
 
Згідно із свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 12 лютого 1997 року в цілому жилий будинок домоволодіння з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 про що вчинено запис в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 262.
 
За користування земельною ділянкою ОСОБА_3 сплачував земельний податок.
 
Право власності у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникло на підставі договору дарування земельної ділянки від 09 лютого 2021року, який посвічений приватним нотаріусом Яворівського нотаріального округу Бобеляком О. І., за яким дарувальником ОСОБА_3 передано у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,247 га з кадастровим номером 4625887500:04:001:0703, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Як зазначено в договорі дарування земельна ділянка належала дарувальнику на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 162085 від 22 жовтня 2009 року на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради 15 сесії 5 скликання № 825 від 29 грудня 2008 року.
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 ЗК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 466/1058/15-ц (провадження № 61-6732св22) зазначено, що: «Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивачки порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які беззаперечно вказували б, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.
 
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилалась на те, що комісією під час обстеження земель залізниці виявлено на 4 км + 807 м - 4 км + 827 м з лівої сторони за ходом кілометрів дільниці Рясне-Кар`єрна, при ширині смуги відведення залізниці 80 м від осі під`їзної колії, на відстані 12,5-13 м від осі під`їзної колії присадибну ділянку, яка відповідно державного акта належить на праві власності ОСОБА_3 , про що складено відповідний акт.
 
Разом із тим, акт обстеження земельної ділянки не є доказом, який безсумнівно підтверджує перетин меж (накладення) земельних ділянок. 
 
При цьому із клопотанням про призначення експертизи у справі для підтвердження своїх позовних вимог АТ «Укрзалізниця» до суду не зверталося. 
 
При цьому, «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д.» є додатком до проекту та водночас такий план є лише одним із документів містобудівної документації, він не був затверджений виконкомом Рясне-Руської сільської ради, не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці та позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення на даній ділянці становить 80 метрів.
 
Надана позивачем схема накладки земельної ділянки ОСОБА_3 на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці Львів-Івано-Франково в адміністративних межах населеного пункту (с. Рясне-Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області не місить дати складення такої схеми, відсутнє прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка підписала цю схему. Інших достатніх належних та допустимих доказів накладки земельної ділянки, яка перебуває в законному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на землі ДТГО «Львівська залізниця» суду не надано. Позивач без залучення уповноваженого суб`єкта встановив, що спірна земельна ділянка була самовільно занята.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів, а саме накладення земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні залізниці.
 
Схожих правових висновків про недоведеність позовних вимог АТ «Українська залізниця» у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 17 листопада 2021 року у справі № 444/2195/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 444/2305/18, від 17 лютого 2022 року у справі № 444/2192/18, від 03 травня 2022 року у справі № 444/1949/16-ц.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_3 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).
 
Суди встановили, що: позивачем не доведено належними та допустимими доказами, які б беззаперечно вказували, на те, яка саме земельна ділянка відноситься до земель залізничного транспорту, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки відповідачем; позивачем не заявлялось клопотання про призначення експертизи з метою підтвердження факту перетину (накладення) меж земельних ділянок; відповідачами жодним чином не порушено прав позивача.
 
За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/190/14-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 466/1058/15-ц, від 17 листопада 2021 року у справі № 444/2195/18-ц та ін. є необґрунтовані, оскільки зазначені висновки зроблені за інших фактичних обставин і не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
 
Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваних судових рішень.
 
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця» необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Аналогічний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 460/1972/14-ц (провадження № 61-13384ск23).
 
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами попередніх інстанцій вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
 
Поновити акціонерному товариству «Українська залізниця» строк на касаційне оскарження рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року у справі за позовом регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко
 
                                                                                                             Є. В. Петров