ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6449/23 Справа № 204/1051/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Максюти Ж.І.
суддів Барильської А.П., Канурної О.Д.
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» із вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві (а. с. 1-5).
В обґрунтування позовних вимог вказує, що він з 20 березня 2006 року працював у ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. 05 серпня 2008 року ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» змінено найменування на ВАТ «ШУ «Покровське». 07 вересня 2010 року ВАТ ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» змінило найменування на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». 13 вересня 2018 року ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» перейменоване в ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». 31 серпня 2021 року позивача було звільнено з підприємства відповідача. За час роботи на підприємстві відповідача позивач набув хронічних професійних захворювань. Відповідно до п. 7 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 20 травня 2022 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, у позивача встановлено наявність професійних захворювань, а саме: хронічна радикулопатія L.5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; пневмоконіоз (s/t, 2/2, рі), ЛН І-ІІ ст. При цьому, вказано, що раніше у позивача хронічних захворювань виявлено не було. Разом з цим, зазначено, що професійне захворювання позивача виникло за обставин: професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксиду кремнію до 5% - фактична величина 74,3 – 91,2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 53 - 91,7% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 44,4 – 97,9 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 43,3 – 64,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 12 - 15 кг при нормативному значенні 30 кг; робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 30% зміни при нормативному значенні до 30 градусів 25% зміни; нахили корпусу 20 - 65 разів, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 90-92 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. При цьому зазначає, що згідно довідки МСЕК від 25 серпня 2022 року серії 12ААВ № 781803, позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та протипоказано важка фізична праця. Згідно довідки МСЕК від 25 серпня 2022 року серії 12ААА № 119608 позивачу первинно безстроково встановлено 65% втрати працездатності за професійним захворюванням. Вказує, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематично необхідністю отримання медичної допомоги. Зазначає, що він постійно відчуває психічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стану. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Тому, прохає суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 245000 гривень.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1  моральну шкоду у сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ПрАТ Шахтоуправління «Покровське» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір стягнутої суми моральної шкоди до 60 000 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судуд першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 245 000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 1135-кз від 07 вересня 2021 року він був звільнений з займаної просади за ст. 38 КЗпП за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 8-9).
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 травня 2022 року, затвердженого 23 травня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В. (а. с. 10-11), позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічна радикулопатія L.5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М54.1.7). Пневмоконіоз (s/t; 2/2; рі), ЛН І-ІІ ст. (J60.Х)». Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів – важкості праці та пилу фіброгенної дії.
З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 119608 від 28 серпня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а. с. 12-13), вбачається, що позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно всього 65% по сукупності профзахворювань, з 25 серпня 2022 року безстроково. Потреба у медикаментозному лікуванні по профзахворюванням, санаторно-курортному лікуванні по профрадикулопатії, підстава Акт огляду МСЕК № 836.
З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 25 серпня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а. с. 12-13), вбачається, що позивачу було встановлено третю групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності – професійне захворювання. Висновок про умови праці – протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулуба, підземні та шкідливі умови виробництва.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності у відносно молодому віці – на момент складання Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) 42 роки, встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності безстроково.
Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування, за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше дуже тривалий час.
Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.
Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.
Висновок суду підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 травня 2022 року, затвердженого 23 травня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В. (а. с. 10-11), позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічна радикулопатія L.5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М54.1.7). Пневмоконіоз (s/t; 2/2; рі), ЛН І-ІІ ст. (J60.Х)». Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів – важкості праці та пилу фіброгенної дії.
Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17.
В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.
Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону, оскільки мав місце вплив шкідливих виробничих факторів на стан здоров`я позивача під час виконання трудових обов`язків у відповідача.
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Обгрунтовуючи свої вимоги щодо розміру моральної шкоди, позивач вказував, зокрема на порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання, систематичну необхідність отримання ним медичної допомоги з вимушеним лікуванням, фізичний біль, не можливість вести повноцінний спосіб життя.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 200 000 грн., суд першої інстанції зазначив, що враховує ступінь, характер, обсяг та тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я.
Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача та вважає його завищеним.
Будь-яка оцінка моральної шкоди в грошовому виразі не може повною мірою відшкодувати моральну шкоду, спричинену здоров`ю, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань. Крім відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, передбачено щомісячні страхові виплати та інші витрати на відшкодування шкоди потерпілому,витрати на ліки, лікування, протезування, придбання санаторно-курортних путівок. (статтею 42).
 
Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.
Судом встановлено, що Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 травня 2022 року, затвердженого 23 травня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В. (а. с. 10-11), позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічна радикулопатія L.5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М54.1.7). Пневмоконіоз (s/t; 2/2; рі), ЛН І-ІІ ст. (J60.Х)». 
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 119608 від 28 серпня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а. с. 12-13), вбачається, що позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно всього 65% по сукупності профзахворювань, з 25 серпня 2022 року безстроково. Потреба у медикаментозному лікуванні по профзахворюванням, санаторно-курортному лікуванні по профрадикулопатії, підстава Акт огляду МСЕК № 836.
З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 25 серпня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а. с. 12-13), вбачається, що позивачу було встановлено третю групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності – професійне захворювання. Висновок про умови праці – протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулуба, підземні та шкідливі умови виробництва.
Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме у ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. 05 серпня 2008 року ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» змінено найменування на ВАТ «ШУ «Покровське». 07 вересня 2010 року ВАТ ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» змінило найменування на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». 13 вересня 2018 року ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» перейменоване в ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». 31 серпня 2021 року позивача було звільнено з підприємства відповідача. За час роботи на підприємстві відповідача позивач набув хронічних професійних захворювань. 
Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів – важкості праці та пилу фіброгенної дії.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 1135-кз від 07 вересня 2021 року він був звільнений з займаної просади за ст. 38 КЗпП за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 8-9).
Позивач з 07 жовтня 2004 року працював у відповідача гірничим очисного забою підземним до 05 листопада 2014 року та звільнився з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.
На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги.
За таких обставин, враховуючи ступінь втрати працездатності в 65% та робочу третю группу інвалідності, кількість та характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, глибину, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та ту обставину, що звільнення позивача з роботи у відповідача не було пов`язане зі станом здоров`я, роботу на декількох підприємствах вугільної промисловості, в тому числі і після звільнення з підприємства відповідача, дотримуючись засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що розмір компенсації моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачеві слід зменшити до 90000 грн., який буде не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи. При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди колегією суддів враховується, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи.
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 245000 грн., позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди.
За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає частковому задовленню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутої суми у відшкодування моральної шкоди з 200000 рн до 90 000 грн..
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції ,то є підстави для зміни розподілу судових витрат.
Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідачем при подачі апеляційної скарги було сплачено 3000 грн. судового збору. Так як апеляційна скарга задоволена частково, відповідач не повинен нести витрати по сплаті судового збору. Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 245 000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - задовольнити частково.
Резолютивну частину рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2023 року змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 з 200 000 грн. до 90 000 грн.(дев`яносто тисяч).
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2023 року в частині стягнення судового збору скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                  Ж.І. Максюта

Судді:                                                                    А.П. Барильська

О.Д. Канурна