ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" листопада 2023 р.                                                     Справа №909/821/23

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бойко С.М.,
суддів:                                                                                           Бонк Т.Б.,
                                                                                                    Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Гавриляк І.В.,
явка представників сторін: не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства "Райффайзен Банк" за №114/5-278427 від 14.09.2023
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2023, суддя Кобецька С. М., м. Івано-Франківськ,
про відмову в забезпеченні позову
за позовом акціонерного товариства "Райффайзен Банк", м. Київ,
до відповідача-1 фізичної особи-підприємця Зозука Василя Володимировича, смт. Перегінське, Івано-Франківська обл., 
до відповідача-2  ОСОБА_1 , смт. Перегінське, Івано-Франківська обл., 
про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 714 385,94 грн.

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог
05.09.2023 акціонерне товариство "Райффайзен Банк" (надалі - АТ "Райффайзен Банк") звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача-1 фізичної особи-підприємця Зозука Василя Володимировича (надалі - ФОП Зозук В.В.) та до відповідача-2 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 714 385,94 грн. 
Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням позичальником (ФОП Зозуком В.В.) умов кредитного договору за № 011/34219/00994461 від 12.02.2021 та неналежним виконанням поручителем ( ОСОБА_1 ) умов договору поруки за № 011/34219/00994461-П від 12.02.2021.
Правовими підставами позову зазначено ст.ст. 16, 509, 526, 530, 536, 549, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України.
короткий зміст заяви про забезпечення позову
05.09.2023 АТ "Райффайзен Банк" подало до Господарського суду Івано-Франківської області заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просило суд накласти арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу-1 (ФОП Зозуку В.В.) в межах ціни позову в сумі 714  385,94 грн., а саме:
нежитлову будівлю для станції технічного обслуговування, загальною площею 157,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
житловий будинок, загальною площею 237,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Та накласти арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу-2 ( ОСОБА_1 ) в межах ціни позову в сумі 714  385,94 грн., а саме:
житловий будинок, загальною площею 119 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;
магазин-кафе, загальною площею 612,4 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; 
земельну ділянку, площею 0,0923 га, кадастровий номер: 2624855800:02:004:0052, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Рожнятівський район, смт. Перегінське, вулиця Зелена.
Заявник вважає, що необхідно застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачам та знаходиться у них, без обмеження/позбавлення права користування ним, оскільки до постановлення рішення у справі відповідачами можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження або передачу в користування належного їм майна, що може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог АТ "Райффайзен Банк".
Заявник зазначає, що ціна позову має значний розмір, борг відповідачами не погашається, а тому просить накласти арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачам лише в межах ціни позову в сумі 714 385,94 грн.
Також завник зазначає, що АТ "Райффайзен Банк" неодноразово скеровував відповідачам вимоги про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (договором поруки) та дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (договором поруки) відповіді та належного реагування на які з боку відповідачів не було, що додатково підтверджує намір відповідачів уникнути від сплати кредитної заборгованості, яка є суттєвою.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області області від 07.09.2023 відмовлено в задоволенні заяви АТ "Райффайзен Банк" про забезпечення позову. 
Ухвала суду мотивована тим, що заявник не навів доказів, які підтверджували б обставини, що можуть вплинути на утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього рішення суду в цій справі, а також не подав доказів вчинення відповідачами будь-яких дій щодо відчуження належного їм майна. 
Суд зазначив, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Позивач (АТ «Райффайзен Банк») подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною та необгрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає наступне:
-враховуючи предмет спору (стягнення 714  385,94 грн.), вважає, що заявлений спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є адекватним способом запобігти можливим порушенням майнових прав позивача при виконанні судового рішення;
-ухилення ФОП Зозуком В.В. від виконання зобов`язань за кредитним договором (що є підставою позову) свідчить про наявність підстав для забезпечення позову;
-судом не взято до уваги те, що позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно в межах суми позовних вимог;
-вважає, що місцевим господарським судом порушено вимоги ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 136 ГПК України;
-невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, оскільки існує велика ймовірність відчуження відповідачем свого майна на користь третіх осіб.
Просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2023 у справі №909/821/23 та задоволити заяву АТ «Райффайзен Банк» про вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідачі не скористалися правом передбаченим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подали.
У судове засідання 23.11.2023 учасники справи явку уповноважених представників не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції, списком № 7102 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих та перевіркою статусу відстеження штрихкодового ідентифікатора № 7901012154324 та № 7901012154316.
20.11.2023 на адресу суду від апелянта (АТ «Райффайзен Банк») надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а також враховуючи положення п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, що не з`явилися за наявними в справі доказами.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається
У відповідності до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на час звернення до суду з цією заявою) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Апеляційним господарським судом встановлено, що в цій справі між сторонами виник спір щодо існування у відповідача-1 обов`язку з виконання грошових зобов`язань за кредитним договором за № 011/34219/00994461 від 12.02.2021 та відповідно існування у відповідача-2 обов`язку з виконання договору поруки за № 011/34219/00994461-П від 12.02.2021.
Як вбачається із заяви про забезпечення позову, АТ «Райффайзен Банк» зазначає, що позичальник не виконує взяті на себе грошові (боргові) зобов`язання за кредитним договором за № 011/34219/00994461 від 12.02.2021, відмовляється від пропонованих банком програм рефінансування, припинив відповідати на телефонні дзвінки працівників банку.
07.07.2023 АТ «Райффайзен Банк» скерував на адресу Зозука В.В. вимогу за № 114/5-268602 про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (а.с. 47).
Також, 07.07.2023 АТ «Райффайзен Банк» скерував на адресу ОСОБА_1 вимогу за № 114/5-268604 та вимогу за № 114/5-268607 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (а.с. 48, 49).
Судом апеляційної інстанції, з урахуванням наданих заявником доказів, встановлено, що у власності відповідача-1 перебуває нежитлова будівля для станції технічного обслуговування, загальною площею 157,1 кв.м. (реєстраційний номер 2055179674214, номер запису про право власності: 35957597, зареєстровано від 16.03.2020), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, загальною площею 237,8 кв.м. (реєстраційний номер 1510307126248, номер запису про право власності: 25315623, зареєстровано від 15.03.2018), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5-7). 
У власності відповідача-2, згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-11) перебуває житловий будинок, загальною площею 119 кв.м. (реєстраційний номер 2698147426060, номер запису про право власності: 49391621, зареєстровано від 24.02.2023), який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; магазин-кафе, загальною площею 612,4 кв.м (реєстраційний номер 651388126248, номер запису про право власності: 9919770, зареєстровано від 04.06.2015), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка, площею 0,0923 га (реєстраційний номер 352098926248, номер запису про право власності: 5538863, зареєстровано від 03.05.2014), кадастровий номер: 2624855800:02:004:0052, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Рожнятівський район, смт. Перегінське, вулиця Зелена.
Дослідивши викладені заявником доводи та надані на підтвердження цих доводів докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленим позивачем заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідачів в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність і адекватність, апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.
У свою чергу відповідачі не спростували наведені позивачем аргументи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Жодних доказів, що спростовували б викладену у зазначених відкритих джерелах інформацію про майновий стан відповідачів, ними не надано.
Оскільки предметом спору є стягнення коштів в розмірі 714  385,94 грн., то накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, щодо яких, станом на день звернення з заявою про забезпечення позову, відсутні були обтяження, мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідачів, не ускладнюючи, в тому числі, господарську діяльність відповідача-1 (як фізичної особи-підприємця) так і відповідача-2(поручителя). 
Апеляційний господарський суд, зазначає, що з урахуванням характеру правовідносин, які склалися між сторонами, майнового характеру спору зі значною ціною позову такий вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачам на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами та видом майна, що може використовуватися в підприємницькій діяльності, в тому числі для одержання доходу з метою погашення боргу.
При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власників, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Суд зазначає, що виконання в майбутньому судового рішення в справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідачів присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
Можливість накладення арешту на майно, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів  є додатковою гарантією  для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Крім того, у разі задоволення позову в справі про стягнення грошових коштів, відповідачі матимуть безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності в них грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду    від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 та  постанові Верховного Суду від 17.06.2022 в справі № 908/2382/21, які в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України враховані апеляційним господарським судом.
Враховуючи викладене, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що дії позичальника свідчать про його намір уникнути від сплати кредитної заборгованості, доказом чого є невиконання взятих на себе боргових (договірних) зобов`язань, відмова від банківських програм рефінансування, ігнорування телефонних дзвінків працівників банку.
Отже, забезпечення позову шляхом накладення арешту (тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження майном) на нежитлові будівлі, що належать відповідачам, в межах суми заявлених позовних вимог, без обмеження/позбавлення права користування ним, не буде мати наслідком припинення господарської діяльності суб`єктів господарювання, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості, є співмірним із заявленими позовними вимогами, та не позбавляє відповідачів права користування ним.
З огляду на наведене, судом першої інстанції не здійснено належної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, не враховано поведінки відповідачів, які тривалий час не вживають заходів на погашення заборгованості, на звернення позивача щодо врегулювання спору не реагують, жодних заперечень не надіслали і суду. 
Як вбачається з умов кредитного договору за № 011/34219/00994461 від 12.02.2021 (який укладено АТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ФОП Зозуком В.В. (позичальник)) кредит надається позичальнику на розвиток бізнесу, а саме: фінансування витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності позичальника, за винятком надання або повернення фінансової допомоги (п. 1.4 кредитного договору). 
З врахуванням того, що кредитні кошти відповідачем-1 бралися з метою використання в підприємницькій діяльності, то суд вважає за можливе арешт накласти лише на об`єкти нерухомого майна, перелік яких співмірно та адекватно забезпечить виконання можливого рішення в майбутньому за виключенням приватних житлових будинків, що належать відповідачам на праві приватної власності на цій стадії судового процесу. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Суд першої інстанції при прийнятті ухвали про відмову в забезпеченні позову порушив норми процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 277 ГПК України є підставою для часткового скасування ухвали суду про відмову в забезпеченні позову, відповідно підлягає задоволенню частково заява про вжиття таких заходів в частині накладення арешту на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за Зозуком Василем Володимировичем , в межах заявлених вимог про стягнення суми основної заборгованості у цій справі № 909/821/23 в розмірі 714  385,94 грн., а саме нежитлову будівлю для станції технічного обслуговування, загальною площею 157,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 35957597, зареєстровано від 16.03.2020, (реєстраційний номер 2055179674214).
А також, в частині накладення арешту на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 , в межах заявлених вимог про стягнення суми основної заборгованості у цій справі № 909/821/23 в розмірі 714  385,94 грн., а саме магазин-кафе, загальною площею 612,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 9919770, зареєстровано від 04.06.2015, (реєстраційний номер 651388126248) та земельну ділянку, площею 0,0923 га, кадастровий номер: 2624855800:02:004:0052, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 5538863, зареєстровано від 03.05.2014, (реєстраційний номер 352098926248).
Згідно з ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на те, що суд задовільняє апеляційну скаргу частково, судові витрати пов`язані з розглядом заяви про забезпечення позову та з розглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються пропорційно на відповідачів згідно вимог ст.129 ГПК України. 
Керуючись, ст. ст. 86, 136, 137, 140, 197, 255, 269, 270, 271, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства "Райффайзен Банк" за №114/5-278427 від 14.09.2023 - задоволити частково.
Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2023 в справі №909/821/23 частково скасувати.
Заяву акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про забезпечення позову (вих. № 114/5-273824 від 14.08.2023; вх. № 10384/23 від 05.09.2023) задоволити частково. 
Накласти арешт на наступне нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за Зозуком Василем Володимировичем ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), в межах заявлених вимог про стягнення суми основної заборгованості у цій справі № 909/821/23 в розмірі 714  385,94 грн., а саме:
-Нежитлову будівлю для станції технічного обслуговування, загальною площею 157,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 35957597, зареєстровано від 16.03.2020, (реєстраційний номер 2055179674214).
Накласти арешт на наступне нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), в межах заявлених вимог про стягнення суми основної заборгованості у цій справі № 909/821/23 в розмірі 714  385,94 грн., а саме:
-Магазин-кафе, загальною площею 612,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 9919770, зареєстровано від 04.06.2015, (реєстраційний номер 651388126248);
-Земельну ділянку, площею 0,0923 га, кадастровий номер: 2624855800:02:004:0052, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 5538863, зареєстровано від 03.05.2014, (реєстраційний номер 352098926248).
В частині відмови в забезпеченні позову щодо накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 237,8 кв.м. (реєстраційний номер 1510307126248, номер запису про право власності: 25315623, зареєстровано від 15.03.2018), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності Зозуку Василю Володимировичу та на житловий будинок, загальною площею 119 кв.м. (реєстраційний номер 2698147426060, номер запису про право власності: 49391621, зареєстровано від 24.02.2023), який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2023 в справі за № 909/821/23 залишити без змін.
Стягнути з Зозука Василя Володимировича ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4-А) 1  342,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства "Райффайзен Банк" 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4-А) 1  342,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Стягувач: акціонерне товариство "Райффайзен Банк" (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4-А, код ЄДРПОУ 14305909).
Боржники: Зозук Василь Володимирович ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Згідно з ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, а саме з 22.11.2023 та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 22.11.2023.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя                                                              Бойко С.М.

Судді                                                                                        Бонк Т.Б.

                                                                                          Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 24.11.2023