23.11.23
33/812/505/23

МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Справа № 467/1024/23 Головуючий у місцевому судді Кологрива Т.М.
Провадження № 33/812/505/23 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Миколаївський апеляційний суд у складі:
   головуючого  судді      -    Темнікової В.І.,
   за участю секретаря   -  Андрієнко Л.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023 року, якою 
        ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою :

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_2 ,
РНОКПП НОМЕР_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік,- 
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023 року, 08 серпня 2023 року о 11 годині 20 хв. по а/д Н-24 106 км «Благовіщенське-Миколаїв» водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Шевролет» д/н НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Драгер 6820», кількісний показник якого склав 0.85 проміле, про що свідчить тест огляду № 226. Від проходження огляду на стан сп`яніння у Южноукраїнській міській лікарні відмовився під відеозапис. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху .
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, а також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн в дохід держави. 
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В апеляційній скарзі зазначає, що складений інспектором поліції відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 481023 є незаконним, оскільки працівники патрульної поліції, у разі наявності ознак, проводять огляд водія на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, які дозволені до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Проте у протоколі зазначено тільки те, що огляд проводився за допомогою приладу «Драгер», тоді як в Україні відповідно до наказу МОЗ України зареєстровано певна кількість різновидів Газоаналізатор Drager Alcotest, які дозволено використовувати для проведення огляду водіїв, при цьому такого приладу як «Драгер» просто не існує.
Наказом МВС та МОЗ України № 1413/27858 від 11 листопада 2015 р. «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», передбачено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Однак працівник поліції не зміг на його вимогу надати ні сертифікат відповідності, ні свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, що також підтверджує незаконність здійснення огляду приладом «Драгер».
Зазначене свідчить про порушення вищевказаної Інструкції. Відповідно до вимог п. 22 розділу III висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї "Інструкції", вважаються недійсними.
Згідно Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ N 1452/735 від 09.11.2015 року , якщо йдеться про ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейський, що має спеціальні знання і оснащений спеціальними технічними засобами, дозволеними до застосування МОЗ з сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, пропонує водію пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу і оформити результати такого огляду. Таким чином, щоб роздруківка Драгеру була прийнята судом як належний та допустимий доказ, до проходження на стан алкогольного сп`яніння працівник поліції повинен надати водію на його вимогу сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Згідно з п. 10 наказу МВС та МОЗ України № 1413/27858 від 11 листопада 2015 р. «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку встановлення стану сп`яніння, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.
Однак протокол про адміністративне правопорушення не містить даних результатів огляду, проведеного поліцейським. Крім того, апелянт зазначає, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння взагалі не складався і другий примірник йому не вручався. При цьому у матеріалах адміністративної справи є в наявності такий акт, але підпис в ньому підроблено і це видно при порівнянні з оригіналом підпису, також у даному акті відсутня відмітка про вручення даного акту під час огляду.
Зазначає, що в порушення п. 6 Інструкції № 1413/27858 від 11 листопада 2015 року огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводився не в присутності двох свідків, що підтверджує незаконність проведення огляду.
Крім того, вказує, що з відеозапису вбачається, що він не їхав, що транспортний засіб стояв, тобто відеозапис не містить будь-яких записів щодо керування ним автомобілем, так як розпочинається, у момент коли працівник поліції складає адміністративний протокол, що свідчить про неналежне фіксування факту вчинення правопорушення. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (находиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна (рішення Верховного суду від 20.02.19 справа №404/4467/16-а). 
Також апелянт вказує, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, до нього додано рапорт, проте під час оформлення протоколу поліцейським ніяких рапортів не складалося, його з ним не ознайомлювали, більше того як зазначив Верховний Суд у складі колегії судців Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 524/5741/16-а, рапорт працівника поліції не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Апелянт також зазначає, що запис «згоден» в протоколі ним було здійснено з єдиної причини, щоб не вилучили транспортний засіб, проте сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення (Постанова Верховного Суд у складі колегії судців Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17).
Процес огляду на стан сп`янінні фіксувався на відео, проте у протоколі відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис відповідного порушення, а згідно постанови КАС ВС від 13 лютого 2020 року № 524/9716/16-а постанова щодо порушення ПДР підлягає скасуванню, якщо у ній відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис відповідного порушення.
Крім того, імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху чітко передбачено приписами ч. 3 ст. 283 КпАП. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 524/5536/17 та у справі № 295/3099/17.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.
Згідно положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.
Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється  керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно частин 1-3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015  № 1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до Розділу І п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Згідно п. 9 Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддею у відповідності з ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП було повно встановлено всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності. 
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 481023 від 08 серпня 2023 року та доданими до протоколу відеозаписом, актом огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, чеком «Drager» №226, рапортом працівника поліції.
Так, згідно положень ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність  за дане правопорушення, прізвище, адреса свідків і потерпілих, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інше. Протокол підписується особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідками та потерпілими. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.    
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 481023 від 08 серпня 2023 року, дані відображені в якому, враховуючи положення ст. 251 КУпАП є доказом, 08 серпня 2023 року о 11:20 год на а/д Н24 «Благовіщенське – Миколаїв», 106 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Шевролет» д/н НОМЕР_2 з явними ознаками сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з рота. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», про що свідчить тест огляду №226, від проходження огляду на стан сп`яніння у Южноукраїнській міській лікарні відмовився на відео. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
       Отже, в протоколі зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Також протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
ОСОБА_1 таким правом скористався та надав письмові пояснення по суті порушення, власноручно зазначивши в графі протоколу про адміністративне правопорушення – Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення: «згоден більше не повториться».
       В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що  ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено, що адміністративна справа буде розглядатись на протязі року в Арбузинському районному суді Миколаївської області. Крім того, в протоколі зазначено, що до нього додаються відео, тест огляду, рапорт.
         Протокол про адміністративне правопорушення підписаний  ОСОБА_1 без будь-яких застережень.
       Також в протоколі зазначено, що у водія ОСОБА_1 посвідчення водія не вилучалось та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. На звороті протоколу зазначено, що керування транспортним засобом під підпис передано ОСОБА_2 –п/в ВХК 591909. 
       Таким чином, складений працівником поліції щодо ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.
       Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції в повній мірі дотримано вимоги Інструкція № 1452/735.
       Так, відповідно до пунктів 2, 3 Розділу І вказаної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
       Отже, наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
З відеозапису вбачається, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1  виявили в нього запах алкоголю з порожнини рота, на питання працівника поліції «чи вживав він вчора алкоголь?»,   ОСОБА_1 повідомив, що «ввечері да».
       За такого, поліцейським обґрунтовано було запропоновано  ОСОБА_1  пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
       Зі згоди водія ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння проводився поліцейськими у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest» 6820 прилад ARNE – 0027, результат тесту № 226 склав 0,85 проміле. Вказаний результат ОСОБА_1 не заперечував та підписав без зауважень. 
В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння в графі результат огляду на стан сп`яніння зазначено – позитивний 0,85%, а в графі з результатами згоден проти прізвища, ім`я та по-батькові ОСОБА_1 - стоїть його підпис без будь-яких застережень та «копію отримав». 
Відповідно до рапорту ДОП ВП № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Пасніченко А. під час несення служби в складі наряду «Фляга-14» із поліцейським СРПП ст. сержантом І.Гончаровим на блок-посту «Експрес» було зупинено автомобіль марки «Шевролет» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , від якого було чути різкий запах алкоголю з порожнини рота та тремтіння пальців рук. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що ОСОБА_1 погодився та пройшов тест на місці. При проходженні тесту за допомогою «Драгер» останній пройшов тест із показником 0,85 проміле, від проходження тесту в закладі охорони здоров`я «КНП ЮМБЛ» відмовився на відео. Нарядом «Фляга 14» було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Вказані протокол про адміністративне правопорушення, тест, акт та рапорт узгоджуються між собою та підтверджуються відеозаписом працівників поліції.
       Так, з вказаного відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 що в нього виявлені ознаки сп`яніння та запитав,  чи вживав він вчора алкогольні напої, на що останній повідомив «ввечері да», після чого  ОСОБА_1  було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосування спеціального технічного приладу “Драгер”, на що ОСОБА_1 погодився. ОСОБА_1 сам розпакував одноразовий мундштук, йому було роз`яснено, як потрібно виконувати пробу. Після чого, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу «Drager Alcotest» 6820, результат позитивний з показником 0.85 ‰. З вказаним результатом ОСОБА_1 було ознайомлено, він не висловлював незгоду з результатом “Драгер”, від проходження огляду в медичному закладі відмовився. Після чого, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та роз`яснив його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
       Також на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 ознайомлено під підпис з чеком тесту № 226 приладу «Drager Alcotest», результат якого склав 0,85 проміле. На питання працівника поліції, чи згоден він з правопорушенням, ОСОБА_1 повідомив, що «так».
       Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення, тесту, акту, рапорту та зафіксовані відеозйомкою обставини узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом, а саме керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
       Відеозапис є безперервним та підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та тесті № 226. Під час проведення огляду ОСОБА_1 не висловлював заперечень щодо порядку використання  алкотестеру Drager, недовіру до результатів тесту або бажання проїхати до медичного закладу.
       Вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію", в п.1 ч.1 якої зазначено, що  поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі, а не виключно, техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Відеозапис події відповідає також вимогам ст. 251 КУпАП, відповідно до вимог якої доказом, зокрема, є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису.
       Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
       Аналіз вказаних вище доказів у їх сукупності свідчить про те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за такого, суддя місцевого суду дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
       Щодо заперечення апелянтів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відсутності фрагменту відеозапису саме керування автомобілем, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.
Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст.12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.
Отже, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, адже відповідно до диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, отже зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
За пунктом 1.10. ПДР водієм визнається особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23грудня 2005року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом – це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Як убачається з відеозапису із камери нагрудного відеореєстратора працівників поліції на місці події, при спілкуванні з поліцейськими, ОСОБА_1 не висловлював заперечень проти того, що його було саме зупинено на блокпосту, що саме він керував транспортним засобом, поводив себе як водій авто, надавав поліцейським необхідні документи для складання протоколу про адміністративне правопорушення, не повідомляв про керування автомобілем іншою особою, після встановлення ступеню сп`яніння на пропозицію працівника поліції зателефонував особі, яка повинна була забрати автомобіль з місця зупинки. 
       Також у  ОСОБА_1 була можливість написати в протоколі про адміністративне правопорушення пояснення з приводу обставин порушення та зазначити, що він не керував транспортним засобом, однак останній підписав протокол без зауважень, а в графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» - зазначив, що «згоден більше не повториться».
        Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначив, яким чином його автомобіль опинився на блокпості автодороги Н-24 «Благовищенське-Миколаїв», якщо він не керував автомобілем, за умови, що він проживає в м. Южноукраїнськ, а зареєстрований в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області.
Більш того, із тексту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 фактично не заперечує факт керування ним транспортним засобом, а посилається тільки на неналежне фіксування працівниками поліції факту вчинення ним правопорушення працівниками поліції через відсутність відеозапису щодо керування ним транспортним засобом.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що через не зазначення у протоколі відомостей про серію та номер приладу «Драгер», результату проведеного огляду, він є неналежним та недопустимим доказом у справі, з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Проте, пунктом 10 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, передбачено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а у випадку встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.
Протокол містить опис вчиненого водієм порушення - керування транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння, а саме різким запахом алкоголю з рота, та проходження огляду на стан сп`яніння за його згодою на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, про що свідчить тест огляду №226, а також те, що водій від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі відмовився. 
Із доданої до протоколу про адміністративне правопорушення та підписаної ОСОБА_1  без будь-яких заперечень роздруківки тесту 226, вбачається, що огляд був проведений за допомогою Драгеру Alcotest 6820, прилад ARNE 0027, принтер ARNA 0254, останнє калібрування 28.11.2022р., тест 226, результат 0,85‰.
Згідно із положеннями Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01 січня 2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо врегульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 ст. 17 закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. 
Законом не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу, які видавались Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 р.
Пунктом 13 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі що видихається» становить 1 рік.
Таким чином, газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається», встановлені наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 р. № 1747 і становить 1 рік.
З долученої до протоколу роздруківки тесту 226 з приладу «Drager Alcotest 6820» вбачається, що останнє калібрування приладу було проведено 28 листопада 2022, а тестування проводилось 08.08.2023р. 
Отже на день огляду термін дії свідоцтва на вимірювальний засіб, яким проводився огляд ОСОБА_1 не закінчився, а тому результати тесту № 226 є належним доказом перебування особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у стані алкогольного сп`яніння.
В доданому до протоколу про адміністративне правопорушення акті огляду на стан алкогольного сп`яніння зазначено, що 08 серпня 2023 року о 11 год. 32 хв. було проведено огляд водія ОСОБА_1 , результат якого, склав 0,85 %. В графі «з результатом згоден» зазначено «копію отримав ОСОБА_1 та підпис».
Тобто, після проведеного огляду працівниками поліції у відповідності до вимог п.10 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, були зазначені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що акт огляду на стан сп`яніння не складався, другий примірник йому не вручався, а в наявному в матеріалах справи акті його підпис було підроблено, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.
Слід також зазначити, що ствердження апелянта про підробку підпису містить ознаки кримінального правопорушення та повинне перевірятися відповідними органами на підставі заяви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи його представника. Проте матеріали справи не містять доказів звернення апелянта до правоохоронних органів з цього приводу та результатів перевірки звернення. Факт неналежності підпису особі встановлюється висновком експертизи, однак, у матеріалах адміністративної справи відсутній висновком експертизи, який би доводив, що підпис в акті огляду не належить ОСОБА_1 . 
Доказування у справі не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приймаючи рішення у справі, апеляційний суд виходить також з того, що вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті, чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
При цьому порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.
Розглядаючи справу, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень на достовірність отриманих відомостей.
У даній справі не зазначення в протоколі результату тесту, проте зазначення в ньому номеру тесту у сукупності з доданим до протоколу роздрукованим результатом тесту, актом огляду, в яких зазначено як результат тесту, так і газоаналізатор Drager, який було використано під час огляду ОСОБА_1 , не впливають на можливість встановлення фактичних обставин скоєного правопорушення та особи, яка його скоїла, а тому не є безальтернативною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення та інших, складених працівниками поліції та зазначених вище документів, неналежними та недопустимими доказами у справі та скасування постанови суду.
Враховує апеляційний суд також практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Хан проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то навіть отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними.
Згідно розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Як вбачається з відеозапису працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , які дії слід вчинити йому для проходження огляду, а останній не вимагав від працівників поліції надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки для ознайомлення. При цьому, огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820 проводився за згодою ОСОБА_1 , якому була роз`яснена можливість пройти огляд і у медичному закладі, якщо він з якихось причин не згоден з результатами тесту, однак він своїм правом не скористався.
Отже, матеріалами справи спростовані доводи апеляційної скарги, що працівник поліції не зміг на вимогу ОСОБА_1  надати йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що роздруківка тесту газоаналізатора Drager №226 не є належним та допустимим доказом у справі.
       Не є підставою для скасування постанови суду також посилання в апеляційній скарзі на те, що при оформленні протоколу і огляді не залучались свідки.
Так, Законом України від 16.02.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», внесено зміни, зокрема до ст. 266 КУпАП, що набрали чинності 17.03.2021 року, і з цього часу закон надає можливість поліцейським під час проведення огляду осіб застосовувати технічні засоби відеозапису, та лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
       Такі ж зміни Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 808 від 05.11.2021р. були внесені в п.4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а постановою КМУ № 57 від 20.01.2023р., яка набрала чинності 25 січня 2023 року і в Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103.
При цьому, логічне тлумачення положень ч. 2 ст. 266 КУпАП та зазначений підзаконних актів дає підстави вважати, що застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису є належним та допустимим доказом під час провадження у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи технічними засобами відеозапису зафіксовано сам огляд особи на стан сп`яніння, що проводився на місці, чи такими засобами зафіксовано відмову особи від огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Залучення свідків до огляду на стан сп`яніння, а так само фіксації відмови водія від огляду, є обов`язковим лише у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.
У даній справі огляд ОСОБА_1 проводився з використанням спеціальних технічних засобів відеозапису, а тому участь свідків не була обов`язковою. 
Не є беззаперечною підставою для скасування постанови суду також доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, оскільки ст. 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу, не передбачає необхідності зазначення у ній такої детальної інформації. Протокол складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.
Частина 3 ст. 283 КУпАП, на яку посилається  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, передбачає необхідність зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) саме в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а не в протоколі про адміністративне правопорушення. 
З урахуванням викладеного, у даній справі не підлягав застосуванню судом правовий висновок Касаційного адміністративного суду ВС, викладений у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а, оскільки зазначені у справі № 524/9716/16-а висновки стосуються дотримання вимог ст. 283 КУпАП при складанні постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, як остаточного рішення у справі, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Більш того, дана справа стосуються інших обставин вчинення адміністративних порушень, розглянута в порядку КАС, а не КУпАП, а отже висновки, викладені у ній не є обов`язковими для судів, які розглядають справи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному КУпАП.
З тих же підстав не підлягали застосуванню і правові висновки викладені в постанова у справах №524/5536/17 та № 295/3099/17.
       Відхиляє апеляційний суд також доводи апеляційної скарги про те, що рапорт інспектора патрульної поліції не може вважатись об`єктивним доказом у справі з посиланням на постанову Верховного Суду у справах № 524/5741/16-а від 20 травня 2020 року. 
Так, у справі №524/5741/16-а предметом розгляду була постанова, складена за результатами розгляду справи інспектором патрульної поліції на місці вчинення правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Переглядаючи справу, Верховний Суд констатував, що рапорт працівника поліції, який склав постанову про притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності, не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень без будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення правопорушником адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.
Проте у справі, що переглядається апеляційним судом, рапорт складено не працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення ( ОСОБА_3 ), а винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім рапорту працівника поліції підтверджується сукупністю інших доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, чеком тесту Драгер, актом огляду та відеофіксацією з нагрудної камери працівника поліції.
За такого, рапорт ДОП ВП № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Пасніченко А. є належним та допустимим доказом у справі і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення з посиланням на постанову Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17, слід зазначити наступне.
У справі №177/525/17 предметом розгляду також була постанова, складена за результатами розгляду справи інспектором патрульної поліції на місці вчинення правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Підставою скасування постанови стала відсутність будь-яких інших належних і допустимих доказів, крім самого факту визнання особою вини у порушенні ПДР, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.
У справі, що переглядається апеляційним судом,  ОСОБА_1  в протоколі про адміністративне правопорушення зазначив: «згоден, більше не повториться», що свідчить про визнання своєї вини у порушенні ПДР. Проте, в апеляційній скарзі зазначає, що цей запис був зроблений ним в протоколі лише з тієї причини, щоб в нього не вилучали транспортний засіб.
Проте, матеріали справи не містять доказів вчинення працівниками поліції будь-яких дій щодо примушення ОСОБА_1  до визнання своєї вини чи підписання складених за результатами огляду документів. Навпаки відеозапис свідчить про добровільність дій ОСОБА_1 з проходження огляду на місці та його згоду із отриманим результатом. Не містять матеріали справи також результатів оскарження неправомірних дій працівників поліції з цього приводу.
Враховує апеляційний суд також те, що особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення (за аналогією з КПК України), має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання правопорушника (обвинуваченого) є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.
Визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє правоохоронні органи та суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо, та всієї доказової бази у сукупності.
Водночас регламентований ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо правопорушник (обвинувачений) посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання правопорушника (обвинуваченого) підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах адміністративного чи кримінального провадження. 
У даній справі під час складання матеріалів адміністративного провадження, правоохоронним органом, крім визнання вини в порушенні ПДР самим правопорушником, було зібрані і інші, перелічені в тексті постанови докази винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. З урахуванням викладеного письмові пояснення  ОСОБА_1 , викладені в тексті протоколу про адміністративне правопорушення, є доказом та підлягали оцінці у сукупності з іншими доказами у справі, що і було зроблено судом.
       Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).
З огляду на зазначене, викладені в обґрунтування апеляційних скарг доводи, з урахуванням наявних у справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінці.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винуватість водія ОСОБА_1  у порушенні вимог п. 2.9 А Правил дорожнього руху за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 481023 від 08 серпня 2023 року, є доведеною «поза розумним сумнівом», а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Слід також зазначити, що у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При накладенні стягнення на ОСОБА_1 за правопорушення, вчинене 08 серпня 2023 року, визначенні його виду та розміру, місцевим судом дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені ст. 33 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.
Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив наявні в даній справі докази відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 А Правил дорожнього руху, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Тому підстав для скасування постанови судді  Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
       Постанову судді  Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду В.І. Темнікова