ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9764/23 Справа № 205/10175/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро
        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – Барильської А.П., 
суддів: Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, - 

ВСТАНОВИЛА:

       У листопаді 2021 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал»  Дніпровської міської ради (далі - КП «Дніпроводоканал» ДМР) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення
       В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ними надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_2 яка зареєстрований у вказаній квартирі разом з ОСОБА_3 .
        На ім`я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , по якому за період з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2021 року обліковується заборгованість за надані послуги в сумі 28408,80 грн. Тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 4865,89 грн. та три відсотки річних в сумі 657,31 грн., а всього стягнути 33 932 грн.
       Заочним рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2022 року позов задоволено. 
       В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, що мають значення для вірного вирішення справи та помилково дійшов висновку про задоволення позову. Наголошувала на тому, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, про що також вказувала і у заяві про перегляд заочного рішення, втім суд проігнорував даний факт та позбавив її права на судовий захист. ОСОБА_2 , яка була її бабусею, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та їй не відомо коло її правонаступників та чи є вони взагалі. Суд стягнув борг за 18 років з неї та з відповідачки, яка померла. Вказувала, що позивач пропустив строк позовної давності та наголошувала на тому, що до позовних вимог слід застосувати наслідки спливу строку позовної давності, саме у зв`язку з тим, що через неповідомлення її про розгляд даної справи вона була позбавлена можливості подати відповідну заяву до суду першої інстанції. Вона не проживає за адресою по якій позивач надає послуги з 02 квітня 2016 року та не споживає їх. Факт реєстрації за адресою надання послуг на може слугувати підставою для стягнення з неї заборгованості. 
       15 листопада 2023 року КП «Дніпроводоканал» ДМР надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення. До суду першої інстанції заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності не подавалася. Вказували про те, що їм не відомо про те, що за адресою  АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_2 ніхто не проживає, послуги надавалися та повинні бути оплачені. 
       21 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про незаконність рішення суду, просила рішення суду скасувати, задовольнити апеляційну скаргу.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 33 932 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія доходить висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає, з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.        
       Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що КП «Дніпроводоканал» ДМР відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі – споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання.
       Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_3 де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_2 на яку у вказаній квартирі відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим у ОСОБА_2 виник обов`язок вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по водопостачанню і водовідведенню.
       Згідно розрахунку, в результаті неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення станом на 30 вересня 2021 року КП «Дніпроводоканал» ДМР рахується заборгованість у розмірі 33 932 грн, яка складається з: суми основного боргу за період з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2021 року – 28 408,80 грн, 3 % річних – 657,31 грн, інфляційного збільшення суми боргу – 4 865,89 грн. 
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню та з відповідачів в солідарному порядку слід стягнути заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, а також у відповідності до ч.2 ст.625 ЦПК України – інфляційні витрати та три відсотки річних. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачка ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначає про порушення норм процесуального права, які виразилися у неповідомленні її належним чином про розгляд даної справи та що правові підстави для задоволення позову та стягнення заборгованості відсутні.
       Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
       Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
       У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
       Згідно ч.2 ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
       Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
       Згідно ж ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
       Матеріали справи не містять доказів відправлення та вручення відповідачці ОСОБА_1 судової повістки про призначення справи до розгляду, що не відповідає ч.5 ст.128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
       Стосовно позовних вимог КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_2 .
       З матеріалів справи вбачається, що з позовом КП «Дніпроводоканал» ДМР звернулися 23 листопада 2021 року. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
       Колегія суддів наголошує на тому, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
       Підставами для закриття провадження у справі є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу (п.п.1,2,5 ст.255 ЦПК України); неможливість його подальшого продовження (п.п.6,7 ст.255 ЦПК України); недоцільність його продовження (п.п.3,4 ст.255 ЦПК України).
       Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених ст.205 ЦПК України (наразі стаття 255 ЦПК України), перелік якої є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
       Згідно із ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
       У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
       Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
       Статтями 1218,1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Частина 1 ст.608 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
       Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1)особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього Кодексу.
       З урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
       Колегія суддів наголошує на тому, що правовідносини у даній справі допускають правонаступництво, втім провадження у справі суд першої інстанції відкрив 06 грудня 2021 року (а.с.17), в той час коли відповідачка по справі ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.93).
       Тобто провадження було відкрито по справі за позовом до померлої особи.
       За таких обставин, оскільки чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ст. 25 ЦК України припинено, та в силу вказаного вище не могла бути стороною у справі, провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до  ОСОБА_2  підлягає закриттю. 
       При вирішенні позовних вимог до ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступного.
       Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
       Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
       Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
       В силу ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлового-комунальні послуги».
       Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
       Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникає у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
       Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
       Відповідно до ст. 160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
       Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
       Позивачем було надано розрахунок заборгованості за використання комунальних послуг в обґрунтування своїх позовних вимог.
       Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 станом на 30 вересня 2021 року становить 33 932 грн, та складається з: суми основного боргу за період з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2021 року – 28 408,80 грн., 3 % річних – 657,31 грн., інфляційного збільшення суми боргу – 4 865,89 грн. 
       Так з вказаного розрахунку колегією суддів встановлено, що нарахування заборгованості за спірний період (з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2021 року) було здійснено на 2 зареєстрованих осіб (а.с.6,7). 
       В той час коли з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , лише з 16 лютого 2015 року (а.с.4), а відповідачка ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       Відповідачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття та набула повної цивільної дієздатності лише 31 серпня 2017 року, тому відсутні правові підстави для покладення на неї обов`язку зі спати заборгованості за період до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
       Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
       Відповідачка, яка не була належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлена про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.
       Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
       Той факт, що відповідач, яка не була належно повідомлена судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брала участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
       Зазначений висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.
       Оскільки відповідачка ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою про розгляд даної справи, у зв`язку з чим була позбавлена можливості звернутися із заявою про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції, колегія суддів приймає її посилання на пропуск позовної давності, викладений в апеляційній скарзі.
       Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
       Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
       Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
       ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).
       Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
       Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
       Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
       Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги"» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
       Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
       А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.
       При цьому, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
       Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.
       До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.
       У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».
       Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява подана 23 листопада 2021 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с.1), тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів з часу досягнення відповідачкою повноліття та по листопад 2018 року, включно. 
       Матеріали справи не містять будь-яких доказів вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання нею боргу у період до листопада 2018 року.
       Так з розрахунку заборгованості за спірний період, наданого позивачем, з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2021 року вбачається, що остання оплата за послуги з водопостачання та водовідведення, була здійснена у серпні 2014 року, тому наявні правові підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності до платежів до жовтня 2018 року та стягнення з відповідачки заборгованості виключно за період з листопада 2018 року по вересень 2021 року (в межах заявлених позовних вимог) у загальному розмірі 7673,53 грн (за листопад та грудень 2018 року нараховано: 193,78 + 127,65 +200, 24 + 131,90 = 653,57; за 2019 рік нараховано 2 560,43 + 1 710,37 = 4 270, 80; за 2020 рік нараховано 3 286, 21 + 2 221,89 = 5 508,10; за 2021 рік 2 901,63 + 2 012,96 = 4 914,59 усього нараховано 15 347,06 що підлягає поділу на 2, оскільки вказані нарахування здійснено позивачем за 2 осіб, в той час як в цей період за адресою надання послуг було зареєстровано лише 1 особу. Також до стягнення підлягає сума інфляції за період з листопада 2018 року по вересень 2021 року у розмірі 1 539,71 грн та 3 % річних у розмірі 306,41 грн. 
       Посилання відповідачки на те, що вона не проживає за спірною адресою та як доказ цього акт про не проживання (а.с. 53) не може бути прийнято до уваги колегією суддів оскільки він складений адвокатом, в інтересах відповідачки, а не уповноваженими органами такими як відповідне КП ЖИЛСЕРВІС ДМР або ОСББ.
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог про закриття провадження в частині вимог до ОСОБА_2 та про часткове задоволення позову до ОСОБА_1 . 
       Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
       У зв`язку із частковим задоволенням позову з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 635,60 грн; з позивача на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подачу частково задоволеної апеляційної скарги у розмірі 2451, 60 грн.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 377,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
       Провадження по справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 закрити. 
Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задовольнити частково. 
       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 03341305) заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у загальному розмірі 9 519,65 грн, яка складається з суми основного боргу за період з листопада 2018 року по вересень 2021 року у розмірі 7 673,53 грн,  3 % річних у розмірі 306,41 грн та  інфляційного  збільшення суми боргу у розмірі 1 539,71 грн. 
       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 03341305) судовий збір за подачу позову у розмірі 635,60 грн. 
Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 03341305) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 451, 60 грн. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                                А.П.Барильська 

       Судді:                                                                        Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               Ж.І.Максюта