ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 листопада 2023 року           справа №360/4175/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСЕСВІТ-ТОРГ» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 360/4175/21 (головуючий суддя І інстанції – Борзаниця С.В.), складене у повному обсязі 30 грудня 2021 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСЕСВІТ-ТОРГ» до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-торг» (далі також – позивач, ТОВ «Всесвіт-торг») до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці (далі також – відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 24.05.2021 № СМУ1022/1106/АВ/СПТД-ФС.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог. 
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, товариство звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що судом першої інстанції для вирішення справи помилково застосовано норми матеріального права, які втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин, а саме норми Порядку № 390 та редакцію ст. 265  КЗпП в частині розміру штрафних санкцій.
Зазначено, що спірним в рамках даної справи є постанова суб`єкта владних повноважень, а не цивільно-правовий договір.
Посилався на постанову Верховного Суду по справі № 160/5315/19 в якій визначено позицію, що у випадку не визнання в судовому порядку цивільно-правових договорів недійсними, то інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справу в паперовому вигляді надати неможливо. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-Торг», ідентифікаційний код 40183202, місцезнаходження: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Менделєєва, б. 12, кім. 302 , що підтверджено даними Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці винесено наказ від 19.04.2021 № 610 «Про проведення позапланового заходу контролю у формі інспекційного відвідування ТОВ «Всесвіт-торг» у строк з 21.05.2021 по 06.05.2021 на підставі якого, винесено направлення на проведення інспекційного відвідування від 19.04.2021 № 151/4.5. 
21.04.2021 посадовою особою відповідача складено Вимогу про надання документів № СМУ1022/1106/НД, якою зобов`язано позивача надати інспектору праці відповідні документи у строк до 10.00 год. 27.04.2021, яка отримана позивачем 21.04.2021.
30.04.2021 інспектором праці складено Акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду ТОВ «Всесвіт-торг» № СМУ1022/1106/AB, який був отриманий позивачем 19.05.2021.
Відповідно до висновків, викладених в Акті, були виявлені вимоги законодавства, які було порушено, а саме: частина перша статті 21 КЗпП України, частина третя статті 24 КЗпП України - фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), абзацу першого постановляючої частини Постанови № 413, за які частиною третьою статті 41 КУпАП України та абз. 2 частини другої статті 265 КЗпП України встановлена відповідальність.
Відповідно до акту про відмову від підпису від 18.05.2021 № СМУ1022/1106/АВ/ВП два примірники акту від 30.04.2021 № СМУ1022/1106/АВ направлено на адресу позивача, станом на 18.05.2021 підписаний примірник акта не повернутий.
18.05.2021 відповідачем винесено припис №СМУ 1022/1106/АВ/П, яким приписано Позивачу усунути порушення вимог частини першої статті 21 та частини третьої статті 24 КЗпП України, абзацу першого постановляючої частини Постанови № 413 в строк до 30.06.2021.
24.05.2021 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за №СМУ1022/1106/СПТД-ФС, якою застосовано до позивача штраф в розмірі 60000,00 гривень.
Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог з огляду на те, що між позивачем на працівником наявні саме трудові відносини, відтак їх оформлення цивільно-правовим договором є порушенням норм законодавства про працю.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади  державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877 від 05.04.2007 року (далі – Закон №877) підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону підставами для здійснення позапланових заходів є: 
подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;
виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Не виправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;
перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);
звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю; Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.
Відповідно до п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений вказаною Постановою, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. 
Пунктом 5 Порядку визначено, що підставою для здійснення інспекційних відвідувань є, зокрема: інформація Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків; фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.
Згідно до частин 1-5 статті 7 Закону України № 877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.
Відповідно до п. 16 Порядку за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Згідно з п 24 Порядку у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені відповідно у десятиденний та одноденний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці (п. 26 Порядку).
З матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2021 року ТОВ «Всесвіт-торг» (як - Замовник) та ОСОБА_1 (як - Виконавець) уклали договір про надання послуг, строк дії якого з 04 січня 2021 року по 31 березня 2021 року. У відповідності до цього договору Виконавець зобов`язується виконати за завданням замовника наступні послуги: Дотримуватись правил перевезення вантажів, приймати товар зі складу відповідні) до супровідних документів, перевіряти цілісність упаковки продукції, видавати і здавати товар за встановленим порядком, оформляти необхідні документи відповідно до інструкцій, отриманих від керівництва. Особисто брати участь і контролювати наповнення упаковки (якщо вона порушена). Перевіряти після завантаження відповідної продукції в автомобілі з даними в накладній, про невідповідність негайно повідомляти керівництву. Замовник забезпечує Виконавця всім необхідним для виконання роботи, а саме: транспорт.
Відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг): від 31 січня 2021 року №1, від 28 лютого 2021 року №1, від 31 березня 2021 року №1, в яких найменування робіт і послу визначені: виконані роботи в січні, лютому, березні 2021 року відповідно, згідно договору про надання послуг №б/н від 04 січня 2021 року у кількості 1, вартість з урахуванням податків і зборів 241,50 грн.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.
Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядчик) зобов`язується на свій ризик, виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Обов`язок підрядника виконати роботу або виконавця надати послугу на свій ризик говорить про те, що він не може відмовитися від прийняття на себе певних негативних наслідків, що виникають при виконанні підрядних робіт.
За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання кінцевих результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є - предмет договору, умови, визначені законом як істотні чи необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента і визначенні умов договору з врахуванням законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За положеннями частини першої статті 854 ЦК України замовник виплачує належну підрядчику суму за результатами виконаної роботи. Щодо наданих послуг винагорода за виконану роботу (надані послуги) виплачується виконавцю в розмірі, в терміни і в порядку, який встановлений в договорі (частина перша статті 903 ЦК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. 
В укладеному договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги). 
В самому договорі не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, його обсягу, видів, що притаманне цивільно-правовим договорам.
Також згідно укладеного договору не визначена одиниця оплати за реально виконані об`єми робіт, оплата визначалась за додатковим угодами.
Відтак, суд дійшов висновку, що зазначений вище договір, який укладений позивачем з фізичною особою, не був спрямований на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом, що є характерним для трудових функцій.
Наведене свідчить про факт прийняття на роботу працівника - ОСОБА_1 , водночас, незважаючи на допуск вказаного працівника до виконання посадових обов`язків, позивачем як роботодавцем не було укладено трудовий договір відповідно до вимог статті 24 КЗпП України, за що встановлена відповідальність згідно з пунктом 2 частини другої статті 265 КЗпП України.
 Щодо невідповідності оскаржуваного рішення висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №160/5315/19, предметом якої були договори з надання послуг з охорони, суд зазначає, що справа, що розглядається, має відмінні обставини від справи №160/5315/19 (зокрема, інший вид виконуваних робіт), що зумовлюють іншу оцінку доказів.
Враховуючи вищевикладене, суд вбачає порушення товариством норм законів про працю, відтак, оскаржувана постанова є такою, що не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Однак, суд першої інстанції при прийняті судового рішення, обґрунтував його нормами матеріального права, а саме:  Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року № 390, який втратив чинність на момент виникнення спірних правовідносин та неправильною редакцією статті 265 КЗпП.
На момент виникнення спірних правовідносин діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю; Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю (норми якої зазначені у даному рішенні суду апеляційної інстанції) та статті 265 КЗпП у наступній редакції:
«Посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:
фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.»
Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання суду першої інстанції в судовому рішенні на норми матеріального права, які не були діючими на момент виникнення спірних правовідносин не змінює правильних висновків суду першої інстанції щодо порушення товариством норм закону про працю в частині допущення найманого працівника до роботи без складання трудового договору.
Вищезазначене є підставою для зміни судового рішення в мотивувальній частині.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково та рішення суду першої інстанції – змінити в мотивувальній частині.  
Керуючись статтями 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-
                                                   
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСЕСВІТ-ТОРГ» – задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 360/4175/21 – змінити в мотивувальній частині.
В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 360/4175/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 листопада 2023 року.
      
 Судді                                                                                        А.В. Гайдар
                                                                                                              Е.Г. Казначеєв
                                                                                                      І.Д.Компанієць