Номер провадження: 22-ц/813/5833/23 
Справа № 523/19681/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення грошових коштів, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Сувертак І.В. 01 березня 2023 року у м. Одеса, –
встановила:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: АТ «УкрСиббанк» про стягнення грошових коштів.
У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій просила звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку, площею 0,0500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:008:1622 та земельну ділянку, площею 0,0500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:008:1621 тощо.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року було передано цивільну справу №523/19681/20 на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а матеріали справи направити до Суворовського районного суду м. Одеси для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що правових підстав для передачі даної справи до Овідіопольського районного суду Одеської області у суду першої інстанції не було, засідання з даного приводу не проводилося, ухвали про прийняття заяви про зміну позовних вимог не приймалося.
Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: АТ «УкрСиббанк» про стягнення грошових коштів.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18 грудня 2020 року визначено головуючого - суддю Аліну С.С.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2021 року було відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання на 13 квітня 2021 року.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22 лютого 2023 року визначено головуючого - суддю Сувертак І.В.
У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій просила звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку, площею 0,0500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:008:1622 та земельну ділянку, площею 0,0500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:008:1621, утворені внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:008:0462 згідно Договору про поділ земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, укладеного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого Чернишовою Н.Г., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03березня 2018 року за реєстровим номером 720, які за цільовим призначенням є землями для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право на забезпечення вимог на які за кредитним договором №11275859000 від 24 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» виникло на підставі Іпотечного договору від 24 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Рекою Л.А., за реєстром номером договору 4732, реєстром номером заборони на відчуження 4733, шляхом передачі Іпотекодержателю ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку, площею 0,0500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:008:1622 та земельну ділянку, площею 0,0500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:008:1621, утворені внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:008:0462 згідно Договору про поділ земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, посвідченого Чернишовою Н.Г., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03.03.2018 р. за реєстровим номером 720, які за цільовим призначенням є землями для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Оскаржуваною ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року було передано цивільну справу №523/19681/20 на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що у вказаному судовому рішенні, а саме у його мотивувальній частині, суддею Сувертак І.В. було зазначено про те, що суддею розглянуто позовну заяву у редакції первісного позову про стягнення грошових коштів і додані до неї матеріали, на підставі чого суд вважав можливим прийняти позовну заяву до розгляду та продовжити розгляд справи.
Крім того, у мотивувальній частині ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року судом надано правову оцінку і заяві позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно із частиною третьою статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина друга статті 189 ЦПК України).
У даному випадку закриття підготовчого провадження у справі не відбулось, що свідчить про наявність у позивача передбаченого законом права для подачі заяви про зміну предмету позову.
Колегія суддів враховує, що незазначення суддею у резолютивній частині ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року інформації про прийняття до розгляду заяви про зміну позовних вимог, враховуючи те, що у мотивувальній частині судом було надано правову оцінку зміненим позовним вимогам, на підставі чого суд дійшов про необхідність передачі цивільної справи за підсудністю - дійсно є порушенням норм процесуального права, однак, вказані порушення є незначними та такими, що не можуть бути підставою для скасування правильного та обґрунтованого судового рішення і які можуть бути усунуті Овідіопольським районним судом Одеської області.
Так, згідно частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 31 цього Кодексу суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно п. 41 Постанови № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним, і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.
Пунктом 42 Постанови передбачено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем у зміненій редакції позову заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на двій земельні ділянки, розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с. Лиманка (колишнє - с. Мізікевича), ж/м «Совіньйон».
На підставі викладеного суд дійшов обґрунтованого висновку, що дану справу не належить розглядати в Суворовському районному суді м. Одеси, оскільки нерухоме майно (земельні ділянки), щодо яких заявлено позовні вимоги, знаходиться на території Овідіопольського району Одеської області. Тому суд, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України вважає за необхідне передати справу на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області, за правилами виключної підсудності за місцем знаходження нерухомого майна, щодо якого виник спір.
Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2021 року, при відкритті провадження у даній цивільній справі, було правильно визначено її підсудність за місцезнаходженням відповідачів у справі, оскільки первісні позовні вимоги були заявлені ОСОБА_1 до відповідачів про стягнення грошових коштів, і такі вимоги дійсно мали бути розглянуті судом за місцезнаходженням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак, при зміні предмету позову ОСОБА_1 заявлено інші вимоги - про звернення стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно), і до таких позовних вимог судом першої інстанції вірно застосовано правило виключної підсудності. Однак, у позивача відсутній процесуальний інтерес у розгляді заяви про зміну предмету позову у даній справі, від якої очікувалося відмовитися у судовому засіданні, враховуючи наявність самостійної справи в Овідіопольському районному суді Одеської області.
Так, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції постановив ухвалу про передачу справи на розгляд в Овідіопольський районний суд Одеської області 01 березня 2023 року. Заяви про відмову ОСОБА_1 від змінених позовних вимог матеріали справи не містять, а тому суд правильно виходив з того, що позивачем заявлено вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, який знаходиться на території Овідіопольського району Одеської області, а відтак за правилами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа підлягає передачі Овідіопольському районному суду Одеської області. Ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 березня 2023 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки не має правового значення для вирішення питання щодо передачі справи до іншого суду, оскільки постановлено після оскаржуваної ухвали.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність направлення матеріалів справи до Суворовського районного суду м. Одеси для продовження розгляду не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції.
При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 09 жовтня 2023 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін 

                                                       О.М. Таварткіладзе