ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 р. 	Справа № 626/2119/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 20.06.23  по справі № 626/2119/22
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва ,                 Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини                         
про  визнанні бездіяльності протиправною та зобов`язанні здійснити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.10.2022; зобов`язати Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.212-3 КУпАП, вчинене Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, залучивши ОСОБА_1 потерпілим до цієї справі та направити адміністративний протокол до суду для прийняття рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що предметом спору є визнання протиправною бездіяльності відповідача у справі, що виявилася в тому, що заяву про адміністративне правопорушення від 17.10.2022 відповідно до Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 №3/02-15, не розглянуто. Зазначає, що співвідповідач не вжив заходів реагування стосовно забезпечення виконання власного наказу. Вказує, що твердження суду, що заява про адміністративне правопорушення від 17.10.2023 є повторним зверненням, не відповідає дійсності, оскільки такі заяви розглядаються відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 №3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 №3/02-18), яким затверджено Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, а не Закону України "Про звернення громадян". Стверджує про порушення судом права позивача на розгляд справи у строк, визначений статтею 258 КАС України.
Уповноважений Верховної Ради України з прав людини подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року без змін. Зазначає, що в листі від 17.10.2022 року позивачем лише висловлено особисту незгоду зі змістом відповідей на його листи від 17.08.2022 року та висунуто вимогу Представнику Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва скласти відносно Уповноваженого протокол про адміністративне правопорушення та направити відповідні матеріали до суду. Вказує, що під час опрацювання заяви позивача від 17.10.2022 Уповноважений діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та «Про звернення громадян», надавши позивачу обґрунтовану відповідь листом від 03.11.2022 року №28714.4/К-17209.3/22/57. Стверджує, що позивачем не надано доказів реального порушення своїх прав та інтересів. Зауважує, що складання протоколу про адміністративне правопорушення належить до дискреційних повноважень відповідача. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч.2 ст.12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Статтею 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує, у тому числі значення справи для сторін, категорію та складність справи, кількість сторін та інших учасників справи та чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес.
Враховуючи характер спірних відносин, склад учасників, предмет доказування та той факт, що розгляд справи не становить значний суспільний інтерес, дана справа відноситься до справ незначної складності.
З огляду на те, що справа відноситься до категорії незначних, не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (тобто в порядку письмового провадження у відповідності до п.10 ч.1 ст.4 КАС України), характер спірних відносин і предмет доказування не є складними і не вимагають проведення судового засідання, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Учасникам  по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронних листів. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла заява ОСОБА_1 від 17.10.2022 року, в якій заявник зазначає, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини порушив вимоги ч.ч. 1, 3 ст.15, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» та просить Представника Уповноваженого скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.212-3 КУпАП, вчинене Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, залучивши ОСОБА_1 потерпілим до цієї справи, та направити адміністративний протокол до суду для прийняття рішення. 
Листом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 03.11.2022 року №28714.4/К-17209.3/22/57 позивача повідомлено, що його заява від 17.08.2022 року двічі надійшла до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини,  в якій він просив надіслати відзив на позовну заяву у справі №626/664/22. Вказано, що листами Секретаріату від 31.08.2022 року №21543.4/К-14029.3/22/57 та від 13.09.2022 року №23161.4/К-14693.3/22/57 заявнику повторно надіслано копію відзиву та повідомлено про відсутність інформації щодо причин неотримання заявником сповіщення про надходження поштового відправлення. Зазначено, що листом Секретаріату від 13.10.2022 року №26369.4/К-16174.3/22/57 заявника додатково проінформовано про достатність вжитих заходів для отримання відзиву на позовну заяву у справі №626/664/22. Повідомлено, що звернення ОСОБА_1 розглянуто відповідно до законів України «Про звернення громадян» та «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини». Наголошено, що за відсутності нових обставин та нових доказів, які б свідчили про порушення прав заявника, його подальші звернення з цього питання будуть залишені без розгляду.
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність стосовно не розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.10.2022 року, позивач ініціював даний спір. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів реального порушення своїх прав та інтересів, а лише висловлено незгоду зі змістом відповіді на лист позивача від 03.11.2022 №2871.4/К-17209.3/22/57.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96 (далі по тексту - Закон №393/96).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону №393/96 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону №393/96 визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до ст.4 Закону №393/96 до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Згідно зі ст.5 Закону №393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Відповідно до ст.7 Закону №393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Згідно зі ст.8 Закону №393/96 не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.
Згідно зі ст.14 Закону №393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.
Відповідно до ст.15 Закону №393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст.16 Закону № 393/96 встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.
Згідно зі ст.18 Закону № 393/96 громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Статтею 19 Закону №393/96 встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Частиною 1 ст.20 Закону №393/96 визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.
Відповідно до ст.4 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.
Згідно зі ст.16 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує за зверненнями громадян України.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.
Судовим розглядом встановлено, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшли заяви ОСОБА_1 від 17.08.2022 року, в яких заявник просив: пояснити причину, з якої в поштовій адресації одержувача вказано телефон, який позивачу (одержувачу) не належить, що унеможливило отримання поштового відправлення №0100815089256; виконати пункт 2 ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 року у справі №626/664/22 та повторно надіслати відзив на позовну заяву у справі.
Листами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 31.08.2022 року №21543.4/К-14029.3/22/57 та від 13.09.2022 року №23161.4/К-14693.3/22/57 повідомлено заявника про повторне надіслання копії відзиву на позовну заяву та зазначено, що інформацією щодо причин зазначення працівниками АТ «Укрпошта» в поштовій адресації одержувача номеру телефону, що не належить заявнику, а також щодо обставин неотримання заявником поштового відправлення №0100815089256 Секретаріат не володіє. Вказано, що у відзиві на позовну заяву Уповноваженим зазначено номер телефону, зазначений заявником у позовній заяві та який йому належить.
Надалі, листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 13.10.2022 року №26369.4/К-16174.3/22/57 заявника додатково поінформовано про достатність вжитих заходів для отримання відзиву на позовну заяву у справі №626/664/22.
До Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла заява ОСОБА_1 від 17.10.2022 року, в якій заявник зазначає, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини порушив вимоги ч.ч. 1, 3 ст.15, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» та просить Представника Уповноваженого скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.212-3 КУпАП, вчинене Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, залучивши ОСОБА_1 потерпілим до цієї справи, та направити адміністративний протокол до суду для прийняття рішення. 
Заяву ОСОБА_1 від 17.10.2022 року розглянуто відповідно до вимог положень Закону України "Про звернення громадян" та листом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 03.11.2022 року №28714.4/К-17209.3/22/57 надано відповідь.
Так, заявнику роз`яснено, що його заява від 17.08.2022 року двічі надійшла до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини,  в якій він просив надіслати відзив на позовну заяву у справі №626/664/22. Вказано, що листами Секретаріату від 31.08.2022 року №21543.4/К-14029.3/22/57 та від 13.09.2022 року №23161.4/К-14693.3/22/57 заявнику повторно надіслано копію відзиву та повідомлено про відсутність інформації щодо причин неотримання заявником сповіщення про надходження поштового відправлення. Зазначено, що листом Секретаріату від 13.10.2022 року №26369.4/К-16174.3/22/57 заявника додатково поінформовано про достатність вжитих заходів для отримання відзиву на позовну заяву у справі №626/664/22. 
В листі також наголошено, що відповідно до ст.8 Закону України «Про звернення громадян» повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання не розглядаються, якщо перше вирішено по суті. За відсутності нових обставин та нових доказів, які б свідчили про порушення прав заявника, його подальші звернення з цього питання будуть залишені без розгляду. Роз`яснено, що у разі незгоди з наданою відповіддю заявник має право оскаржити її у порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про звернення громадян».
Отже, колегія суддів зазначає, що заяву позивача від 17.10.2022 року розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та надано вичерпну відповідь із відповідними роз`ясненнями.
Натомість, позивачем висловлено лише особисту незгоду зі змістом відповіді на його заяву від 17.10.2022 року, наданої Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини від 03.11.2022 року №28714.4/К-17209.3/22/57. Доводи позовної заяви зводяться до оцінки змісту листа позивача, з яким ОСОБА_1 не погоджується, оскільки вважає, що його заява по суті не розглянута.
При вирішенні спору суд враховує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Колегія суддів зазначає, що той факт, що позивач вважає, що змістом роз`яснень не забезпечено поновлення порушених, на думку позивача, прав, не свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, допущену ним під час розгляду заяви, за відсутності доказів реального порушення прав та інтересів позивача.
Доводи апеляційної скарги позивача, що із заявою про адміністративне правопорушення позивач звернувся не до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а до Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва, тому останній повинен був розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2022 року, колегія суддів вважає безпідставними, з наступних підстав.
Відповідно до Порядку роботи зі зверненнями у Секретаріаті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 17.05.2019 року №46.15/19, звернення, що надходять до Секретаріату, передаються на розгляд Уповноваженому. Уповноважений, Керівник Секретаріату чи представник Уповноваженого в регіоні здійснюють попередній розгляд звернень та вносять резолюцію до системи електронного документообігу.
Згідно з п.37 Порядку під час вивчення матеріалів звернення виконавець (головний виконавець) у справі готує пропозиції, проекти листів, які погоджує та підписує в межах своїх функціональних обов`язків представник Уповноваженого, Керівник Секретаріату Уповноваженого, керівник структурного підрозділу чи інша посадова особа, якщо інше не зазначено в дорученні.
Отже, колегія суддів вважає, що звернення позивача від 17.10.2022 року правомірно розглянуто та надано відповідь за підписом уповноваженої на те особи.
Разом з тим, як вказує відповідач у відзиві на позов, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не має Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Київської області та міста Києва, та на зазначену посаду Уповноваженим не було здійснено призначень.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 по справі № 626/2119/22  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    О.В. Присяжнюк