ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
13 грудня 2023 року                                   
м. Київ                                                         
 
справа № 344/4418/22
 
провадження № 61-10405св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Марущаком Володимиром Івановичем, на рішення Івано-Франківського міського суду                       Івано-Франківської області від 20 березня 2023 року у складі судді Шамотайла О. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 червня 2023 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Баркова В. М., Мальцевої Є. Є.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 

 

Короткий зміст позовної заяви
 
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,                    ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення юридичних фактів.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати -                ОСОБА_4 . На час смерті матері він проживав за кордоном з 1994 року. 
 
Зазначав, що 27 вересня 2002 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно заповіла в рівних частинах йому та його брату - ОСОБА_5 .                       ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Про те, що на його користь складено заповіт, йому стало відомо тільки в 2021 році після того, коли він приїхав                                                          в м. Івано-Франківськ. Вказане повідомила його племінниця ОСОБА_2 . 
Оскільки до нотаріальної контори він звернувся тільки в 2021 році, вважав, що причина пропуску строку для прийняття спадщини є поважною.
 
Позивач посилався на те, що згідно зі свідоцтвом про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Проте в свідоцтві про його народження вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , відповідно, його батьками є « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_6 » замість правильно « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_6 ». 
 
Вказував, що в заповіті, посвідченому 27 вересня 2002 року Андрусяк К. Ф. , державним нотаріусом Першої івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 4-2044 від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , помилково вказано його прізвище « ОСОБА_5 » замість правильно « ОСОБА_5 ».
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
- встановити факт, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ;
- встановити факт, що заповіт, посвідчений 27 вересня 2002 року Андрусяк К. Ф. , державним нотаріусом Першої івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 4-2044 від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчено на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- визначити йому додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                                від 20 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Встановлено факт, що заповіт, посвідчений 27 вересня 2002 року державним нотаріусом Першої івано-Франківської державної нотаріальної контори                         Андрусяк К. Ф., зареєстрований в реєстрі за № 4-2044 від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчено на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в частині заповіту, що стосується ОСОБА_1 .
У задоволенні решти вимог позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги про встановлення фактів,                     що мають юридичне значення, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а також, що заповіт посвідчений 27 вересня 2002 року Андрусяк К. Ф. , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 4-2044 від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчено в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в частині заповіту щодо ОСОБА_1 . Зазначені обставини суд визнав достовірними та такими, що не викликають сумнівів.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що саме по собі проживання позивача за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини (понад шість років), оскільки позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини. 
Оскільки позивач не реалізував право на прийняття спадщини без поважних причин, відтак відсутні достатні правові підстави для задоволення позову в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 червня 2023 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 березня 2023 року залишено                 без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, що                    на підставі статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Саме по собі проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
 
Інші учасники справи судові рішення не оскаржували, тому у частині задоволених позовних вимогах ОСОБА_1 судові рішення не переглядаються в касаційному порядку на підставі статті 400 ЦПК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У липні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Марущаком В. І., мотивована тим, що на час відкриття спадщини він не проживав зі спадкодавцем і був зареєстрований за іншою адресою. З 1994 року він проживав         у США. 
 
Зазначає, що в Україну він приїхав у 2021 році й тоді він довідався про наявність заповіту від його померлої матері. З огляду на зазначене вважає, що строк на прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду                        від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 02 листопада 2021 року у справі № 917/1338/17, постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження                  № 61-2417сво19), від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження              № 61-28728сво18) та постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц (провадження № 61-532св17), від 17 жовтня 2018 року у справі              № 681/203/17-ц (провадження № 61-22164св18), від 26 червня 2019 року у справі                                         № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 07 серпня 2019 року у справі                 № 629/1886/19 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі                 № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року                         у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19), від 26 березня 2020 року                 у справі № 517/82/19 (провадження № 61-1340св20), від 17 березня 2021 року                          у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 22 грудня 2021 року                      у справі № 703/4978/19 (провадження № 13783св21), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування апеляційним судом норм права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім того, підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказує порушення судом норм процесуального права, а саме постанова апеляційного суду оскаржується з підстав, передбачених частинами першою статті 411 ЦПК України, оскільки суд розглянув справу за його відсутності, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2023 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що доводи касаційної скарги не містять підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України.
 
Вважає доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення судом апеляційної інстанції про розгляд справи безпідставними, оскільки ОСОБА_1 був належно повідомлений про розгляд справи, подавав клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому участь у судовому засіданні брав його представник - адвокат Марущак В. І.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26 листопада 2020 року (а. с. 10).
 
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 07 листопада 2020 року (а. с. 11).
 
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14).
 
27 вересня 2002 року, ОСОБА_4 , склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори                         Андрусяк К. Ф., зареєстрований за № 4-2044, згідно з яким все належне їй майно заповіла в рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а. с. 16).
 
Батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є : батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_4 (а. с. 17, 18).
 
На будинок АДРЕСА_2 заведена будинкова книга (а.с.19-28).
 
18 липня 2005 року державним нотаріусом Першої івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк К. Ф видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 є ОСОБА_4 , а саме житлового будинку АДРЕСА_3 (а. с. 29-31).
 
Листом від 04 листопада 2021 року № 240/01-16 приватний нотаріус Грицак О. І. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку                                     із пропуском строку для прийняття спадщини (а. с. 32).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом                            Марущаком В. І., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
 
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
 
Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
 
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
 
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
 
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:                                     у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.
 
Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
 
Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачеві, оскільки останній після смерті своєї матері, будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що він до 2021 року не знав про існування заповіту, проживав за межами території України, тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку.
 
Разом з тим, ОСОБА_2 заперечувала проти заявлених вимог та вказувала, що відсутні підстави для поновлення строку для прийняття спадщини.
 
Встановивши, що позивач є сином померлої, а відтак незалежно від наявності заповіту на його ім`я, він, у випадку, якщо бажав би прийняти спадщину, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, Верховний Суд погоджується з висновками судів про відсутність у цій справі підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини.
 
У випадку, якщо б позивач не був спадкоємцем першої черги, він дійсно не мав би підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини,                  аж доки б не дізнався про існування заповіту і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку.
 
Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України).
 
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки незалежно від наявності заповіту позивач є спадкоємцем першої черги за законом, і відсутність даних про існування заповіту ніяк не впливала на його волевиявлення щодо подачі заяви про прийняття спадщини за законом. Проте, така заява позивачем у шестимісячний строк подана не була. Про наявність об`єктивних причин,                             що унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не зазначає.
 
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 711/5488/18 (провадження                                  № 61-14553св19), від 07 серпня 2019 року у справі № 645/5049/17 (провадження № 61-2119св19).
 
Посилання касаційної скарги на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у судових рішеннях Верховного Суду, які зазначені в касаційній скарзі, колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначених справах встановлені інші обставини справи, відмінні від обставин справи, що є предметом касаційного перегляду. Зокрема, у справі, яка переглядається, установлено, що позивач з 1994 року проживав у США, повідомити нотаріусом про наявність заповіту було неможливим.
 
Посилання касаційної скарги про неврахування судом волі спадкодавця є безпідставним, так як суди не ставили заповіт на ім`я заповідача під сумнів, а спір стосувався визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Проте, через значний пропуск без поважних причин цього строку суди не знайшли підстав для задоволення позову в цій частині.
 
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення позивача про розгляд справи судом апеляційної інстанції, оскільки у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 13 квітня 2023 року про отримання електронних повісток (а. с. 125), довідка про доставку повідомлення у додатку «Viber» про розгляд справи 01 червня 2023 року (а. с. 140), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 143), довідка про доставку повідомлення у додатку «Viber» про розгляд справи 08 червня 2023 року (а. с. 148). Зазначене свідчить про дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи. Крім того, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи апеляційним судом було відмовлено та проведено судовий розгляд за участі представника ОСОБА_1 - адвоката Марущак В. І. 
 
При цьому згідно із частиною п`ятою статті 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
 
Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають,                           то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення,                  а судові рішення в оскаржуваній частині без змін.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Марущаком Володимиром Івановичем, залишити без задоволення.
 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                          від 20 березня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду                        від 08 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                    є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець