ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30листопада 2023 року
м. Київ
справа № 756/14767/21
провадження № 51-1385км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 , 
захисника                                         ОСОБА_5 ,                               
прокурора                                          ОСОБА_6 ,                                                   
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 12021100050001611 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця           м. Гулріпші Республіки Грузія та жителя АДРЕСА_1у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3            ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року                          ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК звільнено його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК. 
Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат і долю речових доказів. 
Районний суд установив, що ОСОБА_9 17 липня 2021 року приблизно о 14:20 поблизу приміщення «Обмін валют» на вул. Героїв Дніпра, 41-а в м. Києві з метою викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, та з проникненням у інше приміщення, схопив касира обмінного пункту ОСОБА_10 та силою затягнув її в приміщення обміну валют де штовхнув і почав завдавати ударів, заподіявши їй легких тілесних ушкоджень без розладу здоров`я. Після чого почав вимагати у неї грошові кошти, які знаходились у касі, однак не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як до приміщення зайшли перехожі громадяни і припинили його дії.
При перегляді вироку за апеляційною скаргою прокурора Київський апеляційний суд ухвалою від 15 лютого 2022 року вказане рішення залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у цьому суді. 
За ствердженням прокурора, при перегляді вироку за апеляційною скаргою сторони обвинувачення суд апеляційної інстанції формально перевірив доводи  скарги та дійшов необґрунтованого висновку про залишення цього рішення без змін. 
На думку прокурора, погодившись із висновком місцевого суду у вироку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання за умови його звільнення від відбування покарання з випробуванням апеляційний суд не взяв до уваги факт вчинення ним тяжкого умисного корисливого злочину та заподіяння тілесних ушкоджень жінці, а також намагання здобути засоби до існування злочинним шляхом.
Звертає увагу на те, що під час вчинення злочину у засудженого з собою був ніж, що свідчить про його підготовку до вчинення злочину.
Вказує, що поза увагою апеляційного суду залишилося й те, що ОСОБА_9 не довів свій злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки на місці був затриманий випадковими людьми які припинили його дії. 
Відтак вважає, що ухвалене апеляційним судом рішення не є належним чином  обґрунтованим та вмотивованим і таким, що відповідає вимогам статей 370 та 419  Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
Прокурор в суді касаційну скаргу підтримала. 
Захисник просив залишити оскаржуване рішення без зміни, а касаційну скаргу  без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
За правилами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги і вправі вийти за її межі, якщо цим не погіршується становище засудженого.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, за який його було засуджено, кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 186 КК, а також вид та розмір призначеного йому покарання за вчинений злочин прокурором у касаційній скарзі не оспорюються. Також касаційна скарга не містить доводів про те, що призначене засудженому покарання є м`яким та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого.
Разом із тим, прокурор стверджує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування місцевим судом до ОСОБА_11 положень ст. 75 КК, яка, як він вважає, не підлягала застосуванню, і це порушення не було виправлено судом апеляційної інстанції.
Однак, на думку колегії суддів, ці доводи прокурора є безпідставними.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК (у редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Положеннями статей 50, 65, 74, 75 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Апеляційний суд цих вимог закону дотримався.
Так, під час перегляду вироку за апеляційною скаргою прокурора апеляційний суд, перевіривши наведені в ній доводи, дійшов умотивованого висновку про  правильність висновку місцевого суду щодо можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства за умов застосування до нього положень ст. 75 КК.
При цьому апеляційний суд у своєму рішенні дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу засудженого, який на обліках не перебуває, має постійне місце проживання, здобув вищу освіту і намагається працевлаштуватися, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання - добровільне відшкодування ним завданої шкоди потерпілій, щире каяття та визнання вини, та відсутність обставин які його обтяжують.
З урахуванням наведених обставин апеляційний суд погодився з рішенням місцевого суду, обґрунтовано відхилив доводи прокурора та залишив вирок без змін.
Посилання прокурора в касаційній скарзі на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення апеляційним судом не було взято до уваги, що при вчиненні злочину   ОСОБА_9 мав при собі ніж не є прийнятними.
Як убачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_9 у судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні злочину та не оспорював фактичні обставини справи, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК дослідження доказів у справі було визнано судом недоцільним. При цьому вчинення злочину із застосуванням ножа стороною обвинувачення засудженому не інкримінувалося, а місцевий суд розглянув кримінальне провадження в межах висунутого йому обвинувачення. 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів наведені висновки апеляційного суду та свідчили про неможливість досягти мети покарання через визначений судом порядок його відбування засудженим прокурор у касаційній скарзі не навів.
На думку колегії суддів, застосований судом у кримінальному провадженні  захід примусу до ОСОБА_11 і визначений порядок його відбування відповідає меті покарання та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого.
Ухвала апеляційного суду є належним чином умотивована і за змістом відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК, у ній зазначені відповідні підстави з яких суд відхилив доводи апеляційної скарги прокурора та мотиви, з яких він виходив при ухваленні свого рішення, а також положення закону, якими він керувався.
Під час перевірки оскаржуваної ухвали судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які би тягнули за собою зміну чи скасування судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
___________________                           __________________                       __________________  
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                           ОСОБА_3