ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1468/23  Номер провадження 22-ц/814/3980/23	Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Чемерис А.К.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скарг ою представника ОСОБА_1 – адвоката Антіховича Володимира Володимировича 

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2023 року, ухвалене суддею Коваленко О.А., повний текст складено - 02 червня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, -

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що його батьками є ОСОБА_1 , 1966 року народження, та ОСОБА_3 , 1956 року народження. Шлюб між батьками розірвано рішенням суду. Він є особою з інвалідністю з дитинства 2-ї групи. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії АВ №0472937 від 21.06.2016 року, йому протипоказані важкі, шкідливі, небезпечні умови праці, нічні зміни, психоемоційні навантаження, керування транспортними засобами, виконання робіт, пов`язаних з безпекою руху, що практично унеможливлює влаштування на роботу. Він ніде не працює, проживає з матір`ю ОСОБА_3 , яка є пенсіонеркою та отримує пенсію у розмірі 3 169,45 грн. на місяць, а він щомісяця отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства 2-ї групи, розмір якої становить 2 100 грн. Їхній сукупний дохід не складає мінімальної заробітної плати та вказаних коштів не вистачає для забезпечення самих нагальних потреб, а саме, харчування, одяг, лікування, реабілітації тощо, на оплату комунальних послуг. Батько ОСОБА_1 є чоловіком працездатного віку, має у власності нерухоме майно, а саме, земельні ділянки, які він здає в оренду, та частку квартири. За таких обставин він вважає, що батько має можливість сплачувати аліменти на його утримання у розмірі 2 000 гри. щомісяця.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 як повнолітньої непрацездатної дитини у розмірі 1000 гривень з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 13.04.2023 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536,80 гривень судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є непрацездатним у зв`язку з інвалідністю, дійсно отримує державну соціальну допомогу у розмірі 2 100 грн. щомісяця. Відповідач є працездатним, працює слюсарем-ремонтником відділу очисних споруд та каналізаційних насосних станцій КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради і його середньомісячна заробітна плата за лютий 2023 - квітень 2023 становить 7 160,39 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відповідачу ОСОБА_1  на праві власності належать дві земельних ділянки площею 1,0561 га та 5,9008 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які перебувають в оренді, а також 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Мати позивача ОСОБА_3  перебуває на обліку в Лубенському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області і за період з жовтня 2022 по березень 2023 середньомісячний розмір її пенсії становить 3 247,65 грн. З урахуванням усіх досліджених доказів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому непрацездатному сину у розмірі 1000 грн. щомісяця.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Антіхович В.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції проігноровано позицію Верховного Суду, на яку посилався ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, щодо права на утримання (аліменти) непрацездатної особи, яка забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначає, що згідно матеріалів справи, достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 забезпечений прожитковим мінімумом, тому відсутні підстави для стягнення аліментів на його утримання. Крім того, судом першої інстанції не враховано доводи заперечень щодо неможливості ОСОБА_1 надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, що є головною умовою у призначенні аліментів на повнолітніх дітей. При цьому, позивач, маючи обмеження щодо працевлаштування, а не заборону, не здійснює спроби працевлаштування. Тому, вважає, що стягнення аліментів є ніщо інакше, як небажання забезпечувати себе самостійно, маючи для цього усі можливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком є відповідач ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_3 (а.с. 4).

Згідно довідки МСЕК АВ №0472937 від 21.06.2016 року ОСОБА_2 визнаний особою з інвалідністю з дитинства 2-ї групи безтерміново та йому протипоказані важкі, шкідливі, небезпечні умови праці, нічні зміни, психоемоційні навантаження, керування транспортними засобами, виконання робіт пов`язаних з безпекою руху (а.с. 7).

Відповідно довідки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: розумова відсталість легкого ступеню зі значними порушеннями поведінки, є особою з інвалідністю з дитинства 2-ї групи безтерміново (а.с. 41).

Згідно довідки ЦНАП виконавчого комітету Лубенської міської ради від 04.06.2019 року та акту від 30.01.2023 року, складеного комісією у складі голови вуличного комітету та його членів, вбачається, що позивач дійсно зареєстрований та проживає із своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5, 8).

Згідно довідки Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області від 28.01.2023 року ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться на обліку в м. Лубни та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 2 групи, розмір якої з серпня 2022 року становить 2 100 грн. (а.с. 9).

За результатами розгляду справи по суті пред`явлених позовних вимог, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є непрацездатним у зв`язку з інвалідністю, дійсно отримує державну соціальну допомогу у розмірі 2 100,0 грн. щомісяця.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що відповідач є працездатним, працює слюсарем-ремонтником відділу очисних споруд та каналізаційних насосних станцій КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради, і його середньомісячна заробітна плата за лютий 2023 - квітень 2023 становить 7 160,39 грн., що підтверджується наданими представником відповідача довідками.

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 1 328899504 від 12.04.2023 року, відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належать дві земельних ділянки площею 1,0561 га (6520387000:04:023:0073) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та ділянка площею 5,9008 га (6520387000:04:001:0853) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які перебувають в оренді, а також 1/2 частина квартири, розташованої за адресою:  АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Мати позивача ОСОБА_3 перебуває на обліку в Лубенському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області. За період з жовтня 2022 по березень 2023 середньомісячний розмір її пенсії становить 3 247,65 грн. (а.с. 10).

З урахуванням усіх досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому непрацездатному сину у розмірі 1000,0 грн. щомісяця.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями частин восьмої - дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши, що повнолітній ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства 2 групи, довічно, є непрацездатним та потребує догляду та лікування, проживає з матір`ю ОСОБА_3 , яка не працює, є пенсіонеркою перебуває на обліку в Лубенському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області, та з огляду на працездатність батька - відповідача у справі, розмір доходу, який він отримує щомісячно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_2 у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Зазначений розмір аліментів визначений з урахуванням вимог статей 182, 200 СК України та відповідає принципам розумності, справедливості, загальним засадам сімейних відносин та цивільного судочинства і необхідності захисту інтересів особи з інвалідністю з дитинства.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_2 потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з отриманням ним державної соціальної допомоги особам з інвалідністю у розмірі прожиткового мінімуму, то такі доводи є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів зазначає, що тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги. 

Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 вересня 2019 року у справі №459/1381/18.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості працевлаштування ОСОБА_2 не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин щодо непрацездатності останнього та необхідності у постійному догляді. Зазначені обставини встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів, зокрема медичних документів медико-соціальної експертної комісії щодо встановлення ступеню обмеження життєдіяльності ОСОБА_2 , причини, часу настання, групи інвалідності.

Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта, про неможливість сплачувати на утримання повнолітнього непрацездатного сина аліменти у розмірі 1000 грн., оскільки відповідач ОСОБА_1 з 24 лютого 2023 року працює в КП «Лубни-водоканал» отримує заробітну плату за місцем роботи, має на праві власності 2 земельні ділянки. 

Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність матеріальної спроможності відповідача не підтверджена належними та допустимими доказами.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини спору, правильно визначив предмет спору та вид правовідносин, а також законодавство, що їх регулює, і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Антіховича Володимира Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2023 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                       В. М. Триголов