УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/9180/22 Головуючий у 1-й інст. Петровська  М.В. 
Категорія 36 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №296/9180/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 13 квітня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» (далі – ТзОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ в сумі 1 869,74 грн, інфляційні втрати - 327,33 грн, три проценти річних - 162,40 грн та вирішити питання судового збору.
У обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території України. Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті регулятора. Згідно з розділом ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496, за відсутності зауважень побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди позивача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник. Отже, відповідач є користувачем послуг, що надаються позивачем. Із метою обліку всіх операцій щодо нарахувань за спожитий природний газ, оплат та інших операцій на ім`я відповідача відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Всупереч норм та вимог діючого законодавства України ОСОБА_1 , використовуючи природний газ для побутових потреб у період із 31 травня 2019 року по 08 листопада 2022 року, здійснювала оплату за постачання природного газу несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у сумі 1 869,74 грн. У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання у порядку ст.625 ЦК України із останньої підлягають до стягнення три проценти річних у сумі 162,40 грн, які нараховані за період із 11 травня 2019 року по 26 січня 2022 року, та інфляційні втрати у сумі 327,33 грн, що нараховані за період із червня 2019 року по січень 2022 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 квітня 2023 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ у сумі 1 869,74 грн, інфляційні втрати - 327,33 грн та три проценти річних - 162,40 грн, а також вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що є власником квартири АДРЕСА_2 . Об`єктом, який споживає природний газ у квартирі, є лише побутова плита ПГ-4. У помешканні зареєстровано чотири особи, але фактично проживає лише дві – відповідач та її донька ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю з дитинства 1-ої групи. Вона не заперечує факт наявності договірних відносин із позивачем із отримання послуг із постачання природного газу в період до травня 2022 року, оскільки у травні 2022 року вона уклала договір з газопостачальною компанією «Нафтогаз». Упродовж 2017-2018 років між нею та позивачем виникали суперечки щодо об`ємів використаного природного газу, бо ТзОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» не враховувало кількість фактично проживаючих осіб, хоча вона вчасно постійно повідомляла про це, з наданням підтверджуючих документів. Окрім цього, при здійсненні нарахувань позивач не повністю враховував субсидію. Також позивач не надав первинних даних, на підставі яких проводилося нарахування послуг із газопостачання, а тому вона не має можливості довести відсутність заборгованості за послуги з газопостачання. У розрахунку позивач обліковує заборгованість, починаючи з травня 2019 року та у квітні 2019 року вона не мала заборгованості перед позивачем, а тому наявність боргу в травні 2019 року в сумі 1 915,90 грн. не відповідає фактичним обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Посилається на те, що обставини, на які звертає увагу відповідач у апеляційній скарзі, не відповідають дійсності. Так, відомості обсягу спожитого відповідачем природного газу відображені у документі «Фінансовий стан» в колонці «Обсяг», який долучено до матеріалів справи. Окрім цього, позивач посилається на те, що пунктом 5.6 розділу V типового договору розподілу природного газу імперативно закріплено, що розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди – в судовому порядку. Величини об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюються відповідно до даних ГРМ. Ураховуючи викладене, постачальник природного газу, яким є ТзОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ», при формуванні рахунків за постачання природного газу зобов`язаний використовувати дані оператора ГРМ, яким є АТ «Житомиргаз», а нарахування постачальником заборгованості нерозривно пов`язано із виконанням сторонами договору на розподіл природного газу своїх обов`язків. ОСОБА_1 у скарзі зазначає, що позивачем при нарахуванні заборгованості не враховано фактичну кількість проживаючих осіб, але нарахування за спожитий природний газ здійснюється на обсяг кубів, який переданий від оператора ГРМ (АТ «Житомиргаз»), який приймає показники лічильника (забезпечує облік газу по кожному споживачу). Також відповідач неправильно трактує документ з назвою «Розрахунок споживання природного газу ТзОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ», оскільки заборгованість, зазначена в колонці №4, вказана не у наростаючому значенні, а по кожному року окремо. Тобто, за період із 31 травня по 31 грудня 2019 року загальна сума нарахувань за спожитий природний газ становила 2 713,22 грн, сплачено – 724,69 грн, сума заборгованості – 1 988,53 грн; у 2020 році нараховано – 1 462,15 грн, сплачено – 1 251,09 грн, заборгованість – 211,06 грн; в 2021 році нараховано – 2 009,64 грн, сплачено – 2 228,81 грн; переплата – 219,17 грн; в 2022 році нараховано – 579,85 грн, сплачено – 690,53 грн, переплата – 110,68 грн. Отже, з 31 травня 2019 року по 08 листопада 2022 року загальна сума нарахувань за спожитий природний газ становить – 6 764,86 грн; загальна сума оплат – 4 895,12 грн, сума заборгованості (різниці між нарахуваннями та оплатами) – 1 869,74 грн. На переконання позивача долучені до матеріалів апеляційної скарги копії платіжних доручень за травень 2018 року, серпень 2018 року, січень 2019 року, травень 2019 рок, червень 2019 року та липень-листопад 2020 року, у яких прослідковується постійна заборгованість за спожитий природний газ, свідчать про те, що відповідач, отримуючи рахунки з оплати за спожитий природний газ, свідомо здійснювала оплати не у повному обсязі.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлені завчасно належним чином. Так, повістка про виклик до суду вручена відповідачу ОСОБА_1 21 серпня 2023 року особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.179). Позивач ТзОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» повідомлений про розгляд справи також засобами поштового зв`язку і судову повістку про виклик до суду отримав 31 липня 2023 року (а.с.160). За загальним правилом явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. За таких обставин, відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані Законом України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року; Кодексом газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494; Типовим договором розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 тощо.

Згідно п.33 частини першої ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем врегульовано Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1379/27824.

Пунктом 4  глави 1 розділу І  Кодексу газорозподільних систем надано визнання наступним поняттям.
Оператор газорозподільної системи (оператор ГРМ) – суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління ;
оператор газотранспортної системи (оператор ГТС) – суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників);
споживач природного газу (споживач) – фізична особа, фізична особа – підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року за №2500, Типовий договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником (п.1.1). Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.4.3). При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Оплата рахунка постачальника про сплату послуг за цим договором має бути здійснена споживачем в термін, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку (п.4.6.).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, який постачається за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.8-10 т.1).

Відповідач приєдналася до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам шляхом сплати рахунку (квитанції) за поставлений природний газ після офіційного оприлюднення 22 грудня 2015 року цього типового договору на шпальтах газети «Житомирщина» та фактичного споживання природного газу. 

За період із 31 травня 2019 року по 08 листопада 2022 року сума заборгованості ОСОБА_1 із оплати природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 становить 1 869,74 грн (а.с.8).

Згідно абзаців 2 та 3 пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача.

Відповідно до пункту 2 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем періодом, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого) природного газу, є календарний місяць.

Абзаци третій та четвертий пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем визначають, що споживач зобов`язаний своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк письмово повідомляти оператора ГРМ про всі зміни, що стосуються видів споживання газу, та/або опалювальної площі, та/або кількості осіб, зареєстрованих на його об`єкті. 

Підпункт 2 пункту 1 глави 3 розділу XIV Кодексу газорозподільних систем передбачає, що оператор ГРМ передає оператору ГТС відомості про фактичні обсяги природного газу, розподілені за споживачами, підключеними до/через ГРМ.

Із копії заяви ОСОБА_1 убачається, що остання 21 липня 2021 року направляла на ім`я голови правління АТ «Житомиргаз» заяву, в якій просила внести зміни щодо кількості зареєстрованих осіб у її помешканні та у зв`язку із цим зробити перерахунок (а.с.82).

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи скаржника відносно того, що при проведенні розрахунків об`єму природного газу позивач не врахував кількості фактично проживаючих осіб та субсидії, призначені відповідачу, оскільки із системного аналізу вищенаведених норм права слідує, що проведення позивачем розрахунку природного газу, як оператором ГТС, провадиться виключно на підставі переданих йому від оператора ГРМ відомостей про фактичні обсяги природного газу. Позивач у спірних правовідносинах є оператором газотранспортної системи (оператором ГТС), а тому здійснював нарахування об`ємів спожитого природного газу в квартирі ОСОБА_1 виключно на підставі переданих йому відомостей оператором ГРМ.

Із цих же підстав відхиляються доводи скаржника стосовно не встановлення судом першої інстанції обставин щодо наявності лічильника газу, оскільки питання визначення фактичного об`єму спожитого природного газу, зокрема шляхом обробки показів лічильника, відносяться виключно до компетенції оператора ГРМ. Отже, позивач, як оператор ГТС, у розрахунках відобразив ту інформацію, що отримав від оператора ГРМ. 

У обгрунтування своєї позиції ТзОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» долучило документ під назвою «Фінансовий стан» (а.с.10). При дослідженні даного письмового доказу судом встановлено, що у ньому відображено фінансовий стан особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , як споживача природного газу. Крім того, даний документ містить, зокрема, наступні відомості: щодо розміру обсягу природного газу та час протягом якого він був спожитий; вартість такого газу, яка підлягала до сплати за певний місяць; розмір фактично сплаченої вартості природного газу за певний місяць; борг зі сплати вартості природного газу за певний місяць. Розрахунок у даному документі проведено за період з травня 2019 року по листопад 2022 року.

Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що копію ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 26 січня 2023 року про відкриття провадження у справі, а також примірник позовної заяви з усіма доданими до неї документами відповідач отримала 23 лютого 2023 року (а.с.59). Зі змісту позовної заяви вбачається, що при нарахуванні заборгованості ТзОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» користувалося тарифами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року №867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу». Позов також містить відомості із конкретним зазначенням цін за один кубічний метр природного газу у кожному місяці, в якому утворилася спірна заборгованість (а.с.4). За таких обставин, колегія суддів відхиляє надумані доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач начебто не надав даних про фактичні обсяги споживання газу, чим перешкодив відповідачу довести відсутність заборгованості за спожитий природний газ.

Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивач надав усі необхідні первинно-облікові документи, на підставі яких можливо встановити фактичні обсяги споживання відповідачем природного газу помісячно у період із травня 2019 року по листопад 2022 року. Крім того, позивач зазначив нормативно-правові акти, на підставі яких визначалися тарифи вартості природного газу та помісячну ціну за один кубічний метр природного газу у кожному місяці, в якому утворилася спірна заборгованість. Матеріали отримані відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку засобами поштового зв`язку, а тому відповідач не була обмежена здійснити контррозрахунок заборгованості, але таких дій не вчинила, а відтак не спростувала наявності заборгованості за спожитий природний газ та розміру такої.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. 

Відповідно до п.5 частини ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. 

Згідно з п. 2 частини першої ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Положення п. 5 частини другої ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Отже, ОСОБА_1 , як споживач, зобов`язана була своєчасно і в повному обсязі оплачувати за спожитий природний газ, але своїх обов`язків належно не виконувала, внаслідок чого утворилася вищевказана заборгованість, яка обґрунтовано стягнута судом першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги з цього приводу висновків суду першої інстанції, з огляду на вищевикладене, не спростовують. 

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із фінансового стану за рахунком НОМЕР_1 абонента ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , слідує, що за період із травня 2019 року по листопад 2022 року нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, але відповідач оплату здійснювала не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 1 869,74 грн (а.с.10).

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. У пункті другому цієї постанови зазначено, що вона застосовується з 24 лютого 2022 року.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який продовжується Указами Президента України і діє на цей час.

Як вже зазначалося вище, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу.

Згідно з розрахунком споживання природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , заборгованість у розмірі 1 869,74 грн утворилася у період із травня 2019 року по листопад 2022 року. Разом із тим, три процента річних нараховані позивачем за період із травня 2019 року до січня 2022 року в сумі 162,40 грн, а інфляційні втрати нараховані за період із червня 2019 року до січня 2022 року в сумі 327,33 грн (а.с.5-6). Тобто, період нарахування відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат становить до 24 лютого 2022 року, а тому такі кошти можуть бути стягнуті, оскільки до цього часу заборони не існувало. 

Враховуючи, що ОСОБА_1 здійснювала оплату за спожитий природний газ не в повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Нарахування проведено відповідно до положень законодавства України та математичний підрахунок правильний.

Із огляду на вищевикладене, інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного розгляду справи, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права та переоцінці доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку відповідно до положень ст.89 ЦПК України.

За нормами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, приймаючи до уваги, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 13 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: