ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9275/23 Справа № 932/5150/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – судді: Барильської А.П.,
       суддів: Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.
за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, зобов`язання повернути квартиру, -

В С Т А Н О В И В : 

       У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, зобов`язання повернути квартиру.
       В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 18 лютого 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. був оформлений договір купівлі-продажу, серія та номер: 280, виданий 18 лютого 2022 року, індексний номер рішення: 63547157. Згідно даного договору власник квартири ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , маючий паспорт громадянина України, будучи зареєстрований в АДРЕСА_1 , продав, а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , придбав за 1102500 грн квартиру АДРЕСА_2 . Зазначала, що вона зверталась до поліції з приводу вчинення невідомими особами суспільно небезпечних дій, які мають склад злочину, оскільки згідно довіреності 77 АГ 8634918 від 24 лютого 2022 року, наданої ОСОБА_3 , вона доглядає за належним йому майном - квартирою АДРЕСА_2 .
        01 червня 2022 року її сину ОСОБА_4 зателефонувала сусідка з квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_5 та повідомила, що з квартири АДРЕСА_2 невідомими їй особами виносяться меблі та інші речі, які знаходились в квартирі після заміни замків особою, яка називає себе новим власником квартири. На запитання сусідки про те, що відбувається, невідома особа їй повідомила, що він новий власник квартири і готує квартиру до продажу, викидаючи непотріб, а саме її особисті речі, меблі, техніку та речі ОСОБА_3 . По прибуттю до місця вона побачила біля під`їзду купу речей у мішках, зламані меблі. На її запитання, що відбувається, один з чоловіків у грубій формі відповів, що викидає хлам зі своєї квартири. Доступу до квартири у неї немає з 23 лютого 2022 року. Нею було викликано наряд поліції та складено протокол, а також складено поліцією протокол опитування особи, яка видає себе за власника квартири. 02 червня 2022 року сусіди також повідомили її про те, що речі з квартири вивозять не перший день, тому вона вважає, що невідома особа, яка видає себе за власника квартири, вчинила злочин – крадіжку особистих речей, у тому числі меблів та техніки, з його боку були погрози життю та здоров`ю її сину ОСОБА_4 .
       Також, у позовній заяві зазначено про те, що 23 лютого 2022 року нею була викликана поліція з приводу незаконної заміни замків в квартирі та повідомлено про шахрайство з приводу незаконного заволодіння майном, про що в Шевченківському відділі поліції знаходиться заява № 6737 від 23 лютого 2022 року. 28 квітня 2022 року нею була подана заява до Шевченківського відділу поліції за № 13280, справа була закрита, а відповіді не отримано. 10 травня 2022 року нею подана скарга до суду з приводу порушень стосовно внесення відомостей, викладених в заяві № 13280 від 28 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початком кримінального провадження, яка була задоволена судом. 
       Посилаючись на вищезазначене та цитуючи положення ч.1 ст.230, ч.1 ст.229, ч.1 ст.216, ст.233, ч.1 ст.216 ЦК України, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер: 280, посвідчений 18 лютого 2022 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, індексний номер рішення: 63547157; зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 992,40 грн та витрати за послуги адвоката в розмірі 60 000 грн.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі. Посилалася на ст.230, 233, 229, 235, 222, 223, 231, 234, 245 ЦК України. Звертала увагу на те, що перелік нікчемних правочинів є неповним. Наголошувала на тому, що власник квартири, громадянин російської федерації, квартиру нікому не продавав, 18 лютого 2022 року в Україні не перебував.
       Учасники справи своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористалися.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що довіреністю 77 А Г 8634918 від 24 лютого 2022 року, посвідченою нотаріусом м.москви Дейцевим С.Є., зареєстрованою в реєстрі: №77 675-н 77-2022-4-364, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ Україна, громадянство: російська федерація, стать чоловіча, паспорт НОМЕР_2 , виданий ТП №1 оуфмс росії по московській області по сонячногорському муніципальному р-ну 21 вересня 2012 року, код підрозділу 500-159, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , уповноважив кожного окремо або спільно: ОСОБА_1 (позивачка), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 ; управляти належною йому на праві власності квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_6 , для чого надає право бути його представником, зокрема, у всіх організаціях та установах; з правом здавати вказане приміщення в оренду або найм, укладати договори оренди або найму; реєструвати укладені договори і необхідні документи в інших органах; представляти його інтереси у всіх судових, адміністративних та правоохоронних органах, органах дізнання, прокуратурі та інших правоохоронних органах, у тому числі у всіх судах судової системи з усіма правами, які надані законом заявнику, позивачу, відповідачу, третій особі, особі, щодо якої ведеться провадження у справі про адміністративне правопорушення, захиснику, потерпілому, його представнику, в тому числі з правом на: підписання позовної заяви, пред`явлення її до суду, передачу спору на розгляд третейського суду, пред`явлення зустрічного позову, повна або часткова відмова від позовних вимог, зменшення їх розміру, визнання позову, зміна предмета або підстави позову, укладення мирової угоди, оскарження судової постанови, пред`явлення виконавчого документа до стягнення, з правом на подачу будь-яких інших документів, у тому числі подання скарг, касаційної скарги, скарг в порядку нагляду, заява відводів і клопотань, отримання виконавчого документа, отримання та витребування необхідних документів у адміністративних та інших органах, у тому числі в органах реєстрації актів цивільного стану, тощо; продати за ціну та на умовах на свій розсуд належну йому на праві власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , тощо. Дана довіреність видана строком на п`ять років, із забороною на передоручення повноважень по довіреності іншим особам.
       На підтвердження наявності у власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, вищевказаної квартири позивачем долучено до позову копію Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 січня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-61, з якого вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її син - ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Спадкове майно складається з: квартири АДРЕСА_2 . Також, позивачем долучено до позовної заяви копію технічного паспорту на вказану квартиру станом на 2008 рік та копію паспорта громадянина рф ОСОБА_3 .
       Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що згідно вказаної довіреності 77 АГ 8634918 від 24 лютого 2022 року, наданої ОСОБА_3 , вона доглядає за належним йому майном - квартирою АДРЕСА_2 , в якій проживає її син. Вказаною квартирою за згодою його власника її сім`я користується з 2013 року, тобто задовго до видання вказаної довіреності. Деякий час, в зв`язку з хворобою, її син не проживав у вказаній квартирі. 01 червня 2022 року її сину зателефонувала сусідка з квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_5 та повідомила, що з квартири АДРЕСА_2 невідомими їй особами виносяться меблі та інші речі, які знаходились у вказаній квартирі; на запитання сусідки про те, що відбувається, невідома особа їй повідомила, що він новий власник квартири і готує квартиру до продажу, викидаючи непотріб, а саме її – позивачки особисті речі, меблі, техніку та речі ОСОБА_3 . По прибуттю до місця вона побачила біля під`їзду купу речей у мішках, зламані меблі. На її запитання, що відбувається, один з чоловіків у грубій формі відповів, що викидає мотлох зі своєї квартири. Доступу до квартири у неї немає з 23 лютого 2022 року, вона не знає чи залишились у квартирі якісь речі непошкодженими чи квартира стоїть порожня, нею було викликано наряд поліції та складено протокол, а також складено поліцією протокол опитування особи, яка видає себе за власника квартири. 02 червня 2022 року сусіди також повідомили її про те, що речі з квартири вивозять не перший день, тому вона вважає, що невідома особа, яка видає себе за власника квартири, вчинила злочин – крадіжку особистих речей, у тому числі меблів та техніки, з боку цієї особи були погрози життю та здоров`ю її сину.
       23 лютого 2022 року позивачкою була викликана поліція з приводу незаконної зміни замків у вказаній квартирі та повідомлено про шахрайство з приводу незаконного заволодіння майном, про що до Шевченківського відділу поліції подано відповідну заяву.
       Згодом позивачці стало відомо, що 18 лютого 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. був оформлений договір купівлі-продажу, серія та номер: 280, виданий 18 лютого 2022 року, індексний номер рішення: 63547157. Згідно даного договору власник квартири - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який має паспорт громадянина України та є зареєстрованим в АДРЕСА_1 , продав, а громадянину України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , придбав за 1 102 500 грн квартиру АДРЕСА_2 . Також, як зазначила позивачка у позові, 28 квітня 2022 року нею була подана заява до Шевченківського відділу поліції за № 13280, відповідь на яку не отримано. Вбачається що матеріали справи не містять доказів звернення позивача із вказаними заявами до правоохоронних органів, відсутні копії вказаних заяв, тому відсутня можливість з`ясувати зміст цих заяв.
       10 травня 2022 року позивачкою подана скарга до суду з приводу порушень стосовно внесення відомостей, викладених в заяві № 13280 від 28 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початком кримінального провадження.
       Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2022 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правовопорушення до ЄРДР – задоволено, зобов`язано уповноважену особу ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області невідкладно, але не пізніше 24 години після отримання копії даної ухвали внести відомості за заявою ОСОБА_1 від 28 квітня 2022 року про вчинення кримінального правовопорушення, зареєстровану за вх. №13280 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
       З копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, вбачається, що 19 травня 2022 року до СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла ухвала з зобов`язанням внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про те, що 23 лютого 2022 року невстановлені особи, перебуваючи за адресою АДРЕСА_6 , шляхом довіри заволоділи майном, належним заявниці, чим спричинили останній матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється (ЖЕО 13280).
       На підставі вказаного, органом досудового розслідування: Відділенням поліції №7 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 20 травня 2022 року внесено до ЄРДР відомості про зазначену заяву з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення: 190 ч.2 КК України, номер кримінального провадження: 12022041640000363.
       18 лютого 2022 року приватним нотаріусом ДМНО Кейтельгіссер О.М. було посвідчено Договір купівлі-продажу квартири, що зареєстровано в реєстрі за № 280, відповідно до змісту якого гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , далі - Продавець, та гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , далі – Покупець, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно. За відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного, розуміють значення своїх дій, вільно володіючи українською мовою, попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема з вимогами щодо недійсності правочину) уклали цей договір про таке: 1. Продавець продав, а Покупець купив квартиру АДРЕСА_2 ; опис об`єкта в цілому: в житловому будинку літ. А-9 квартира АДРЕСА_8 , яка складається з: 1-коридор, 2-комора, 3-туалет, 4-ванна, 5-кухня, 6-комора, 7,8,9,10 – житлові, 1 – лоджія, ІІ-балкон; загальна площа квартири становить 77,8 кв.м., житлова площа 51,3 кв.м.
       Як зазначено в пункті 2 даного Договору купівлі-продажу квартири, вказана квартира належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 січня 2009 року державним нотаріусом Сьомої ДДНК Кокосадзе Л.В., за реєстровим номером 3-61 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «ДМБТІ» 09 лютого 2009 року за реєстровим номером 25391739.
       В пункті 4 даного Договору зазначено, що за домовленістю сторін продаж квартири здійснений за 1 102 500 грн, які Продавець одержав повністю до підписання цього договору; зазначено, що Продавець своїм підписом під цим Договором підтверджує проведення зі сторони Покупця повного розрахунку та відсутність щодо покупця претензій фінансового характеру; зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінами після укладення цього договору не підлягає.
       У пункті 5 цього Договору купівлі-продажу квартири зазначено, що нотаріусом сторонам роз`яснений зміст статті 659 ЦК України, зокрема, обов`язок Продавця попередити Покупця про всі права третіх осіб н6а зазначену квартиру; продавець свідчить, що зазначена квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, в спорі, під забороною відчуження (арештом) та під заставою, в тому числі податковою заставою, не перебуває, щодо квартири не укладено договору про управління майном, будь-яких договорів про відчуження чи щодо користування з іншими особами, він інших прав третіх осіб вільна і продавець має законне право на її продаж за цим договором.
       Як вбачається в п.7 Договору купівлі-продажу квартири, в ньому зазначено, зокрема, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом; сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлене ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не має характеру уявного та удаваного правочину, ціна продажу відповідає їх дійсним намірам; сторони стверджують, що в наслідок укладання цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, умови договору їм зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; цей договір не укладається впливом тяжкої для Продавця обставини. Зі змістом ст.ст. 182, 215-220, 225, 228-236, 257, 258, 261, 346, 659-665 ЦК України, ст. 65 СК України учасники цього правочину сторони ознайомлені (п.13 Договору).
       Вказаний договір містить підписи сторін договору.
       Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 травня 2022 року № 301280491, право власності на квартиру АДРЕСА_2 18 лютого 2022 року зареєстровано за ОСОБА_2 , підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер: 280, виданий 18 лютого 2022 року ПН ДМНО Кейтельгіссер О.М.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги не недоведені. 
       Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, втім не погоджується з обґрунтуванням відмови у задоволенні позову, у зв`язку з наступним.         
       Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
       Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
       Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
       Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».
       Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх ( ОСОБА_7 ). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21).        
       Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
       Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) та від 14 вересня 2023 року у справі № 465/4873/20 (провадження № 61-6627св23).
       Оскаржуючи договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , від 18 лютого 2022 року сторонами якого є ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), та ставлячи питання про зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , позивачка ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_3 не укладав договір купівлі-продажу, не приїздив на момент укладання спірного договору на територию України, а вона пред`явила позов від свого імені на підставі довіреності від 24 лютого 2022 року 77 АГ 8634918, наданої ОСОБА_3 , згідно якої вона доглядає за належним йому майном - квартирою АДРЕСА_2 .
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
       Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
       Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
       Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша татті 13 ЦПК України).
       Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
       Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.
       Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
       У цій справі колегією суддів встановлено, що відсутнє порушення прав позивачки, оскільки вона не є власницею спірної квартири. 
       Колегія суддів вважає, що позивачка не довела порушення її права чи безпосереднього інтересу, а тому вона є неналежним позивачем у цій справі. Це є самостійною підставою для відмови в позові. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).
       У пункті 114 постанови Великої Палати Верховного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».
       Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього.
       З матеріалів даної справи встановлено, що позивачка не довела порушення її права чи безпосереднього інтересу, а тому вона є неналежним позивачем у цій справі. 
       Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову та наявності правових підстав для його задоволення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право, однак позивачкою не доведено її порушеного права, зважаючи на те, що власником спірної квартири вона не є. 
       Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог, виклавши її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
       Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягають.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
       
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року змінити в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову, виклавши їх в редакції цієї постанови.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 08 грудня 2023 року.

       Головуючий: А.П. Барильська

       Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта