ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 684/155/23
Провадження № 22-ц/4820/1569/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 6 червня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за договором про надання банківських послуг від 20 липня 2011 року банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_1 не виконала обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 9 лютого 2023 року виникла заборгованість у розмірі 42 929 грн 68 коп., яка складається з 38 965 грн 36 коп. неповернутого кредиту та 3 964 грн 32 коп. нарахованих процентів.
За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 42 929 грн 68 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 6 червня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 38 965 грн 36 коп. заборгованості за кредитним договором і 2 442 грн 44 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.
Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути тіло кредиту у розмірі 38 965 грн 36 коп. Оскільки умовами договору не встановлено розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, то в цій частині позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 підписала лише анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 липня 2011 року, яка не містить умов щодо розміру кредитного ліміту та порядку нарахування процентів. При цьому банк не повідомив ОСОБА_1 як споживача банківських послуг про умови кредитування. Сторони не досягли у письмовій формі згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо права АТ КБ «Приватбанк» на проценти, неустойку та комісію, водночас банк нараховував ці платежі за договором. АТ КБ «Приватбанк» не довело належними та допустимими доказами факт існування між сторонами зобов`язання за кредитним договором і факт невиконання відповідачкою цього зобов`язання. У період з 14 січня 2011 року до 19 червня 2023 року ОСОБА_1 зняла з рахунку суму кредитних коштів (297 422 грн 80 коп.), яка є меншою від суми повернутих нею коштів (476 175 грн 39 коп.), у зв`язку з чим переплата по кредиту склала 178 752 грн 59 коп. У відповідачки відсутній борг за договором, а наданий банком розрахунок заборгованості є неправильним. ОСОБА_1 визнала позов у судовому засіданні через неправильне сприйняття наслідків такої процесуальної дії.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

20 липня 2011 року АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідачка визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася з умовами цього договору та зобов`язується виконувати їх.
На виконання умов укладеного сторонами договору банківського обслуговування АТ КБ «Приватбанк» надало  ОСОБА_1  кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у межах ліміту кредитування 30 000 грн. Крім того, в рамках укладеного сторонами договору про надання банківських послуг у 2017-2018 роках  ОСОБА_1 скористалася послугою «Миттєва розстрочка», внаслідок чого їй були надані додаткові кредитні кошти.
Всього ОСОБА_1 одержала та не повернула банку 38 965 грн 36 коп.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Як передбачено частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із положень статті 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в установлені договором строки.
Зібрані докази вказують на те, що між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, у рамках якого АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 липня 2011 року (а.с. 20) не містить умов щодо суми кредиту, розміру, підстав і порядку нарахування процентів, комісії та неустойки, а також строку кредитування.
Витяг із Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 25-49) та Витяг із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 24) визначають, у тому числі пільговий період користування кредитними коштами, порядок і строк повернення кредиту, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір і порядок нарахування процентів та комісії, порядок їх сплати, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін за порушення (прострочення) зобов`язання. Водночас указані документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять об`єктивних даних про те, що саме ці умови та тарифи розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Інформація про умови кредитування (а.с. 21-23) визначає суми та ліміти кредиту, строк кредитування, пільговий період, процентну ставку, порядок нарахування та сплати процентів, розмір щомісячних платежів. Натомість, указана інформація не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з інформацією про умови кредитування, її підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в такій інформації не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір наданого кредиту, підстави та розмір нарахування процентів і комісії, порядок повернення кредиту, сплати процентів, комісії та неустойки надані банком Витяг із Умов і правила надання банківських послуг (а.с. 25-49) та Витяг із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 24) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки зазначені документи достовірно не підтверджують істотні умови такого договору.
У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 18), довідка про отримання ОСОБА_1 кредитних карток і терміни їх дії (а.с. 19) також не містять об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного сторонами договору.
Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» не довело укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові.
Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості (а.с. 5-17) достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачкою зобов`язання та є неналежним доказом.
Натомість, виписка за договором (а.с. 58-81) свідчить про те, що протягом 2011-2023 років ОСОБА_1 використовувала кредитний ліміт, отримувала та повертала кредитні кошти.
В суді сторони визнали, що ОСОБА_1 одержала та не повернула банку 38 965 грн 36 коп. тіла кредиту. В силу статті 82 ЦПК України ця обставина визнана сторонами та не підлягає доказуванню, а у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.
У зв`язку з цим суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню вказана заборгованість. Також суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право позивачки на проценти не доведено належними та допустимими доказами.
Доводи ОСОБА_1 щодо недоведеності факту існування між сторонами зобов`язання за кредитним договором і факту невиконання відповідачкою цього зобов`язання, а також щодо неналежної оцінки судом досліджених доказів, не відповідають фактичним обставинам справи.
Посилання ОСОБА_1 на відсутність у неї боргу за кредитним договором і неправильність стягненого з неї розміру заборгованості є необґрунтованим. При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду додану Петросюк О.В. до апеляційної скарги виписку з банківського рахунку (а.с. 145-163) та контррозрахунок заборгованості (а.с. 164-188), оскільки ці письмові докази створені після ухвалення судом оскаржуваного рішення та подані без дотримання вимог статей 83, 367 ЦПК України. До того ж ці докази містять інформацію про банківські операції за інший період, ніж той, що заявлений АТ КБ «Приватбанк» у позові.
Твердження ОСОБА_1 про неповідомлення її як споживача банківських послуг про умови кредитування спростовуються підписаною нею Інформацією про умови кредитування (а.с. 21-23). Крім того, ОСОБА_1 підтвердила свою обізнаність із умовами кредитування в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 липня 2011 року (а.с. 20).
1 червня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала суду першої інстанції заяву про визнання нею позову АТ КБ «Приватбанк». При цьому відповідачка просила суд розглянути справу без її участі (а.с. 121).
Відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про визнання позову, ОСОБА_1 скористалася свої правом вільного волевиявлення на припинення спору з позивачем, а тому суд, дотримуючись принципів змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, правомірно прийняв цю заяву в частині вимог про стягнення тіла кредиту.
Твердження ОСОБА_1 про неправильне сприйняття нею наслідків такої процесуальної дії є необґрунтованими.
Посилання ОСОБА_1 на те, що їй не були роз`яснені наслідки визнання нею позову, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки таке роз`яснення було можливе лише за умови участі відповідачки в судовому засіданні. Водночас ОСОБА_1 відмовилася від участі у розгляді справи.
Суд першої інстанції встановив усі обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.
Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним ОСОБА_1 в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, а також належності та допустимості доказів.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо судових витрат в апеляційному суді

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, то в силу статті 141 ЦПК України понесені нею витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а також її майбутні витрати на оплату професійної правничої допомоги в апеляційному суді, не можуть бути покладені на позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 6 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       О.І. Талалай 

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Гринчук С.М.                
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 27