ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/7728/20  Номер провадження 22-ц/814/1606/23	Головуючий у 1-й інстанції Шарко О.П.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді - доповідача   Дряниці Ю.В.
Суддів:    Пилипчук Л.І., Дорош А.І..
переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.
В обґрунтування позову зазначила, що 24.09.2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. У шлюбі народився син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
28 листопада 2019 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу позивач та діти проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Іншого житла вони не мають. 
Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте фактично не мешкає у даній квартирі. 
14.01.2020р. Фрунзенським районним судом м. Харкова позивачу виданий судовий наказ № 645/7204/19 про стягнення з Відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 
Відповідач майже не сплачує аліменти на дітей, тому станом на 01.12.2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 34284,86 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах № 141518 від 15.12.2020 року. 
Розмір аліментів, які позивач отримує від відповідача, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування проживаючих з нею трьох неповнолітніх дітей, тому вона просила суд збільшити її частку спільно майна при розподілі відповідно до ч.3 ст. 70 Сімейного кодексу України. 
В період шлюбу та спільного проживання, за спільні кошти сторони придбали згідно договору купівлі-продажу від 08.04.2011 року - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 28.08.2015 року - гаражний бокс № НОМЕР_1 , площею 32,8 кв.м., з льохом та оглядовою ямою в літ.»Д-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за договором, укладеним в ТСЦ 6347 від 01.06.2018 року - автомобіль ВАЗ 21099, 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , білого кольору. 
За взаємною згодою право власності на вказані квартиру, гараж та автомобіль було зареєстроване на відповідача. Майно придбано за згодою ОСОБА_3 , дружини покупця, за грошові кошти, які є спільною власністю подружжя. 
Позивач вважає, що згідно ч.3  ст.70 Сімейного кодексу України є підстави для відступу від рівності часток при поділі спільного майна подружжя, так як з нею проживають троє неповнолітніх дітей і розмір аліментів, які вона одержує від відповідача, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. 
Позивач просить суд поділити майно, яке являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., на 3/4 частини гаражного боксу № 3-100, площею 32,8 кв.м., з льохом та оглядовою ямою в літ. «Д-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; на 3/4 частини автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_2 , 1995 року випуску, № кузова НОМЕР_3 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 11655 грн. 95 коп.
Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 – задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., на 3/4 частини гаражного боксу №3-100, площею 32,8 кв.м., з льохом та оглядовою ямою в літ. «Д-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; на 3/4 частини автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_2 , 1995 року випуску, № кузова НОМЕР_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 11529 грн. 95 коп.
Рішення місцевого суду оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу через свого представника.
В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. 
Вказує, що місцевий суд безпідставно задовольнив позовні вимогу у повному обсязі. Звертає увагу суду на те, що звіти про оцінку майна містять недостовірну інформацію, оскільки визначена вартість квартири та гаражного боксу суперечить їх дійсній ринковій вартості.
Також вказує, що відповідач вважає за можливе в рахунок поділу майна подружжя визнати за позивачем право власності на спірну квартиру, а відповідачу виділити у власність гаражний бокс та автомобіль, оскільки вказане майно відповідач використовує для свої професійної діяльності. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Місцевим судом встановлено, що сторони   з 24 вересня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2019 року (справа 645/3250/19, провадження 2/645/1451/19).
Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей -   ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно Інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сторони та неповнолітні діти зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .
В період шлюбу сторонами було придбано майно: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , гаражний бокс № НОМЕР_1 , площею 32,8 кв.м., з льохом та оглядовою ямою в літ.»Д-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль ВАЗ 21099, 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 .
Відповідно до звітів оцінювача ФОП ОСОБА_8 про оцінку майна № 23/11-20 та№ 24/11-20 від 23.11.2020 року, ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 складає 294 142,00 гривень, а ринкова вартість гаражного боксу № 3-100, площею 32,8 кв.м., з льохом та оглядовою ямою в літ. «Д-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , складає 225 045,00 гривень.
Визначити через оцінювача ринкову вартість автомобіля ВАЗ 21099, 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , не надалося можливим у зв`язку з відсутністю у позивача доступу до автомобіля, місце знаходження якого позивачу невідоме, підтвердження неможливості оцінки автомобіля підтверджується листом оцінювача б/н від 14.12.2020 року, у зв`язку з чим ринкова вартість автомобіля визначена за даними сайту авто продаж Auto Ria. Так, середня ринкова вартість подібного автомобілю ВАЗ 21099, 1995 року випуску складає 58 138,00 гривень.
З наведено місцевим судом визначено, що загальна вартість майна, придбаного під час шлюбу, складає 577 325,00 гривень.
Також, районним судом зроблено висновок, що у даній справі мають місце обставини для відступу від засад рівності часток подружжя при розподілі майна, оскільки встановлено, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, з позивачем проживають троє неповнолітніх дітей, а розмір аліментів, які вона одержує від відповідача, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Проте, з таким висновком суду не можна погодитись у повному обсязі.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до положень  статтей 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи вбачається, що позивач разом з дітьми проживає у спірній квартирі, іншого житла позивач не має. Відповідач спільним житлом не користується. 
При цьому позивачем не надано доказів того, що вона користується автомобілем чи гаражним боксом, що є у спільній сумісній власності сторін. 
Суд бере до уваги доводи відповідача, про те, що гаражний бокс та автомобіль ним використовується у професійній діяльності.
При цьому, колегія суддів критично оцінює надані позивачем звіти про оцінку спірного нерухомого майна.
Отже, враховуючи  інтереси дружини, чоловіка та дітей, колегія суддів приходить до висновку про можливість проведення розподілу майна за варіантом, запропонованим відповідачем, а саме: виділивши у власність позивача  ОСОБА_3  однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; у власності відповідача ОСОБА_3 залишити гаражний бокс № НОМЕР_1 , площею 32,8 кв.м., з льохом та оглядовою ямою в літ.»Д-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль ВАЗ 21099, 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 .
Згідно п.1 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 - задовольнити.
Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року – скасувати і ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя - доповідач:  Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

А.І. Дорош