ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8476/23 Справа № 212/2982/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/2982/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Криворізький ремонтно-механічний завод» про стягнення нарахованих, але не виплачених при звільненні сум, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Козлова Д.О., -
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з 11.09.2000 року по 26.12.2022 року він працював на ТОВ «Метінвест-КРМЗ» на посаді обрубувача. 26.12.2022 позивача на підставі наказу №1466-К від 26.12.2022 року було звільнено з займаної посади за станом здоров`я. 
Розрахунковий лист при звільненні за грудень 2022 року було видано позивачу в січні 2023 року, а кошти в розмірі 15043,86 грн. зараховано на картковий рахунок. Однак, відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу зарплату за листопад 2022 року, що підтверджується довідкою з Пенсійного фонду України за формою ОК-7, за якою відсутнє нарахування йому зарплати за листопад 2022 року, хоча суми виплат за вересень та жовтень 2022 року склали 6598,26 грн., 8496,26 грн. відповідно. Отже, за постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середній заробіток позивача складає 7546,26 грн. Незважаючи на звернення до відповідача ТОВ «Метінвест-КРМЗ» відповіді позивачу не надав. Додавав, що у період воєнного стану за ним частково зберігалась заробітна плата в розмірі 2/3 частки. Враховуючи кількість місяців затримки виплати зарплати з 01.12.2022 року по 01.05.2023 року, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 37731,30 грн. Крім того він змушений був понести витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. Таким чином просив суд стягнути з ТОВ «Метінвест-КРМЗ» на свою користь 45277,56 грн., з яких 7545,26 сума недоплаченої зарплати та 37731,30 грн. сума компенсації виплати середнього заробітку, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а також понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погодившись з зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що чинне законодавство не передбачає процедури тимчасового призупинення простою. Якщо виникла потреба у відновленні роботи окремими працівниками, то організаційні або технічні умови, необхідні для виконання роботи відновилися. Таким чином, відповідач повинен був видати окремий наказ щодо припинення простою для таких працівників у зв`язку з виробничою необхідністю виконання ними трудових обов`язків. Вихід працівників на роботу на декілька днів чи годин під час простою не відповідає умовам ст.34 КЗпП України. Наголошує, що в період воєнного часу непоодинокими є випадки коли люди намагаючись уникнути обстрілів та рятуючи своє життя виїжджають за межі області де і перебувають до закінчення строку простою, а тому повідомлення працівника своєчасно про припинення/продовження/закінчення простою є обов`язком роботодавця для можливості надання працівнику бути обізнаним про стан організаційних та технічних умов підприємства та вчасно з`явитися на роботу.
З наданих відповідачем Наказів про встановлення простою вбачається, що накази видані несвоєчасно, відповідно і працівники не повідомлені заздалегідь про встановлення простою. Також з наданих Наказів за вересень і жовтень 2022 року не можливо встановити дату ознайомлення з ними, адже в листі ознайомлення відсутня дата, коли працівник був ознайомлений і поставив свій підпис.
У зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати за листопад 2022 року, підприємством не було сплачено страхові внески, які враховуються в загальний коефіцієнт для страхового стажу працівника при призначенні пенсії, чим позбавили позивача права на отримання пенсії в більшому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Метінвест-КРМЗ» зазначає, що розрахунковий лист при звільнені за грудень 2022 року було видано позивачу в той же день, а кошти в розмірі 15043,86 грн. було зараховано на його картковий рахунок. Позивач при звільненні повністю був обізнаний із сумами, які належали йому при звільненні та не заперечував проти їх розміру, про що свідчить його особистий підпис в розрахунковому листі. Спору щодо заробітної плати за листопад 2022 року позивач не мав. Позивач у листопаді 2022 року не приходив на роботу, про причину своєї відсутності не повідомив, що в свою чергу знайшло відображення у Табелі робочого часу за листопад 2022 року, де стоїть відмітка «відсутність з невиявлених причин». Крім того, наказу про припинення простою відносно позивача у листопаді 2022 року не треба було видавати, оскільки позивач ознайомився із наказом №692 від 31.10.2022р. Яким було визначено закінчення простою для позивача саме 31.10.2022р. Просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна у позову у даній справі складає 45277,56 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що наказом №24/02 від 16.12.2016р. ОСОБА_1 було прийнято на посаду обрубувача з 19 грудня 2016 року ТОВ «Метінвест-КРМЗ».
Наказом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» № 414 від 18.07.2022 у зв`язку зі зниженням об`ємів виробництва, та як наслідок зупинки СФЛЦ к3 у період з 07-00 годин 18.07.2022 по 15-30 годин 29.07.2022 року керуючись ст.ст.34, 113 КЗпП України затверджено акт №2 про простій робітників термообрубувальної дільниці сталефасонноливарного цеху. Встановлено простій працівникам сталефасонноливарного цеху за їх згодою серед яких є ОСОБА_1 . Позивач з наказом ознайомився під підпис (а.с.54-59).
Наказом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» №451 від 01.08.2022 встановлено простій з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року, для працівників сталефасонноливарного цеху за їх згодою, серед яких є ОСОБА_1 . Позивач з наказом ознайомився під підпис (а.с.60-65).
Наказом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» №629 від 30.09.2022 встановлено простій з 01.09.2022 року по 31.09.2022 року, для працівників сталефасонноливарного цеху за їх згодою, серед яких є ОСОБА_1 . Позивач з наказом ознайомився під підпис (а.с.66-73).
Наказом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» №692 від 31.10.2022 встановлено простій з 01.10.2022 року по 31.10.2022 року, для працівників сталефасонноливарного цеху за їх згодою, серед яких є ОСОБА_1 . Позивач з наказом ознайомився під підпис (а.с.74-81).
Наказом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» №762 від 05.12.2022 встановлено простій з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року, для працівників сталефасонноливарного цеху не з їх вини, серед яких є ОСОБА_1 . Позивач з наказом ознайомився під підпис (а.с.82-85).
Відповідно до табелів обліку використання робочого часу відносно  ОСОБА_1 , вбачається, що останній перебував у простої, що відображено у табелі робочого часу. 
Наказом №1466-к від 26.12.2022 р. позивача звільнено з займаної посади внаслідок виявленої невідповідності виконуваній роботі через стан здоров`я, з виплатою йому місячної вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у кількості 24 календарні дні.
З наказом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» про звільнення ОСОБА_1 був ознайомлений 26 грудня 2022 року під розпис, що підтверджується записами позивача у особовій картці працівника ТОВ «Метінвест-КРМЗ» №966.
Відповідно до виписки застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за Формою ОК-7 від 15.03.2023 року ОСОБА_1 було нарахована до виплати заробітна плата, з якої були сплачені страхові внески роботодавцем, зокрема: за вересень 2022 року - 6598,26 грн., жовтень 2022 року - 8496 грн. та грудень 2022 року - 22505,20 грн. В той же час з виписки з Форми ОК-7 відносно позивача вбачається, що ОСОБА_1 не було нараховано до виплати зарплата за листопад 2022 року, з якої відповідно не були сплачені страхові внески.
Відповідно до виписки з розрахункового рахунку ОСОБА_1 за грудень 2022 року, позивачу у день звільнення 26 грудня 2022 року, вручено всі належні суми при звільненні, в розмірі 15043,86 грн., зокрема вихідна допомога, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, суми в рахунок тимчасової непрацездатності, а також оплата простою (2/3 окладу), що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 про відсутність претензій з приводу отриманого ним 26 грудня 2022 року розрахункового листа.
Згідно табеля обліку використання робочого часу ТОВ «Метінвест-КРМЗ» за листопад 2022 року ОСОБА_1 був відсутній протягом листопада 2022 року на підприємстві відповідача з нез`ясованих причин, що також підтверджується розрахунковим листом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» відносно позивача за листопад 2022 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_1 було виплачено ТОВ «Метінвест-КРМЗ» усі суми, що належали йому при звільненні, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення заробітної плати за листопад 2022 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та зазначає наступне.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що простій, тобто зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, не обов`язково повинно оголошуватись на підприємстві в цілому, бо під час простою працівники можуть бути переведені за їх згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, тому не виключено оголошення простою не з вини працівника відносно конкретного кола працівників такого підприємства.
Як вбачається з матеріалів справи з липня 2022 року на ТОВ «Метінвест –КРМЗ» у зв`язку зі зниженням об`ємів виробництва, та як наслідок зупинки СФЛЦ к3 введено простій робітників термообрубувальної дільниці сталефасонноливарного цеху, а позивачу почали виплачувати 2/3 окладу у зв`язку з простоєм.
Позивачем не заперечувалася законність дій відповідача щодо введення простою, відповідні накази у судовому порядку не оскаржувались.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача 26 грудня 2022 року, позивачу виплачено всі належні суми при звільненні, в розмірі 15043,86 грн., зокрема, вихідна допомога, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, суми в рахунок тимчасової непрацездатності, а також оплата простою (2/3 окладу), що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 про відсутність претензій з приводу отриманого ним 26 грудня 2022 року розрахункового листа.
При цьому особистим підписом позивач підтвердив, що з розрахунком ознайомлений претензій до відповідача з приводу отриманого ним 26 грудня 2022 року розрахункового листа не має (а.с.88 зв.бік).
Зазначені обставини свідчать про те, що позивач при звільнені був повністю обізнаний із сумами, які належали йому при звільнені, був згоден з вказаним розрахунком, про що свідчить проставлений ним особистий підпис.
Спірним періодом є несплата позивачу грошових коштів за листопад 2022 року.
Відповідно до виписки застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за Формою ОК-7 від 15.03.2023 року вбачається, що відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 до Пенсійного фонду за листопад 2022 року не проводились, у зв`язку з її ненарахуванням.
Згідно табеля обліку використання робочого часу ТОВ «Метінвест-КРМЗ» за листопад 2022 року ОСОБА_1 був відсутній протягом листопада 2022 року на підприємстві з нез`ясованих причин, що також підтверджується розрахунковим листом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» відносно позивача за листопад 2022 року.
Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу заробітної плати за листопад 2022 року.

Відповідно до роз`яснень викладених у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 23 жовтня 2007 року № 257/06/187-07 «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві» зазначено, що якщо наказ про простій не містить дати закінчення простою, його закінчення також слід оформити наказом із зазначенням дати, з якої простій припиняється.

Як вбачається з наказу №692 від 31.10.2022р., позивачу визначено дату закінчення простою, а саме 31 жовтня 2022 року, у зв`яку з чим видання роботодавцем окремого наказу про припинення простою не є обов`язковим.
Оскільки позивач ознайомившись із наказом ТОВ «Метінвест-КРМЗ» №692 від 31.10.2022р., яким було визначено закінчення простою для позивача саме 31 жовтня 2022 року, позивач 01 листопада 2022 року, повинен був приступити до своїх обов`язків та вийти на роботу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач повинен був видати окремий наказ щодо припинення простою спростовується викладеним вище. 

Доводи апеляційної скарги про те, що накази видані несвоєчасно, відповідно і працівники не повідомлені заздалегідь про встановлення простою, колегією суддів відхиляються, оскільки не впливають на правильність судового рішення з у рахуванням предмета спору.

Також не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що з наданих наказів за жовтень 2022 року не можливо встановити дату ознайомлення з ними, адже в листі ознайомлення відсутня дата, коли працівник був ознайомлений і поставив свій підпис, оскільки лист ознайомлення з наказом, є додатком до самого наказу та має дату 31.10.2022р.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати за листопад 2022 року, підприємством не було сплачено страхові внески, які враховуються в загальний коєфіцієнт для страхового стажу працівника при призначенні пенсії, чим позбавили позивача права на отримання пенсії в більшому розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки призначення та нарахування пенсії не є предметом даного позову. 

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19 липня 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: